ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2043/25 Справа № 206/2276/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції, а також позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції (суддя першої інстанції Румянцева О.П.),
В С Т А Н О В И В:

У провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції, а також позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції.
Рішенням суду від 14 березня 2024 року позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2010 року в розмірі 68313,38 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції відмовлено. В задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції відмовлено.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшло клопотання в якому представник просить суд повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 3220,80 грн., посилаючись на те, що остання є споживачем банківських послуг.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2024 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про повернення судового збору.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Мотивує скаргу тим, що ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, а тому на неї розповсюджується Закону України «Про захист прав споживачів» і на думку представника позивачки, вона повинна бути звільнена від сплати судового збору на підставі цього закону.
ОСОБА_2 просила ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2024 року скасувати та задовольнити клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору.
Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просило залишити оскаржувану ухвалу без змін.
ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 – Носової В.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи з тих підстав, що вона буде приймати участь у судовому засіданні у справі № 201/8615/25 у Соборному районному суді міста Дніпра у якості представника відповідача, тому не зможе своєчасно прибути до Дніпровського апеляційного суду 12.11.2025 року о 9.40 год.
Слід зазначити, що апеляційне провадження цивільний справі № 206/2276/23 було відкрито 26.08.2024 року.
Справа поверталась до суду першої інстанції для належного оформлення, а також неодноразово розгляд справи відкладався, в тому числі за клопотаннями ОСОБА_1 , яка посилаючись за погане самопочуття та знаходження у стресовому стані під час повітряної тривоги, просила справу відкласти.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Носова В.І. про розгляд справи, в тому числі на 12.11.2025 року повідомлялась вчасно. Про призначення справи на 12.11.2025 року на 09:40 год. була обізнана 09.10.2025 року, що підтверджується доставкою повістки до її електронного кабінету. А тому про призначення даної справи адвокату було відомо, ще до призначення справи Соборним районним судом м. Дніпро.
На підставі ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції неодноразово адвокатом Носовою В.І. було заявлено декілька клопотань, щодо повернення справи до суду першої інстанції для розгляду клопотання про повернення судового збору, зупинення апеляційного провадження на час перегляду касаційної скарги на ухвалу суду про повернення скарги ОСОБА_3 , а також було заявлено клопотання про відвід складу суду.
Колегія суддів вважає, що подаючи заяву про відкладення розгляду справи, яка у провадженні суду знаходиться більше 1 року, представник апелянтів свідомо затягує розгляд справи та зловживає своїми процесуальними права. До того ж явка у судове засідання апеляційного суду не є обов`язковою.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступного.
Відмовляючи у поверненні судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» виник спір, що не регулюється законом України «Про захист прав споживачів».
Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга – це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Законодавець не передбачив виключення чи непоширення звільнення від сплати судового збору, передбаченого в частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», за позовом споживача пов`язаним із наданням банківських послуг. Тому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється й на позови споживача пов`язані із наданням банківських послуг.
У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23 та від 05 лютого 2025 року у справі № 214/8479/23.
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відмовляючи у поверненні судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції, оскільки спірні правовідносини не пов`язані з захистом прав споживачів у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». 
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги порушенням її права, оскільки з її рахунку АТ КБ ПриватБанк було здійснено платіж, В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалась, зокрема,на положення Закону України «Про захист прав споживачів», і на підставі цього Закону наголошувала, що звільнена її від сплати судового збору, 
Враховуючи викладене, відмовляючи у задоволенні заяви про повернення судового збору,, місцевий суд дійшов необгрунтованого висновку, що спірні правовідносини не пов`язані із захистом прав споживачів у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», не врахував обґрунтування позовної заяви, а тому, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а судовий збір поверненню.
Відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За пунктом 1 частини 1 стаття 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Порядок повернення судового збору визначено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 «Про порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» (Порядок).
Відповідно пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Процедура повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів визначена Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 № 787 (зі змінами), відповідно до якого органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду зі зустрічним позовом, ОСОБА_1 , сплатила судовий збір у розмірі 3220,80 грн., що підтверджується квитанцією №5РР7-410Н-30ВР-1450 від 03.07.2023 року ( т.1 а.с.212)
. Як роз`яснено в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» статтею 7 Закону України «Про судовий збір» урегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Про таке повернення зазначається в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір, у резолютивній частині судового рішення, яки закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.
Враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заяви  ОСОБА_1 та повернення їй сплаченого судового збору за подання зустрічного позову у загальному розмірі 3220,80 грн. згідно квитанції № 5РР7-410Н-30ВР-1450 від 03.07.2023 року
Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір» та статтями 133,374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2024 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 про повернення судового збору задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути  ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 3220,80 гривень згідно квитанції №5РР7-410Н-30ВР-1450 від 03.07.2023 року, сплачених на рахунок UA408999980313181206000004634, Отримувач: ГУК у Дн-кiй обл/Сам.р/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               О.В. Агєєв

                                                                               Т.В. Космачевська