ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2025 р.           Справа№ 911/1297/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Кравчука Г.А. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи      апеляційну скаргу Яготинської міської ради    на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2025 (повний текст рішення складено та підписано 30.06.2025)
у справі №911/1297/25 (суддя Черногуз А.Ф.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС"
до Яготинської міської ради 
про стягнення 100 742,08 грн боргу за договором на проведення робіт,-

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" до Яготинської міської ради про стягнення 100742,08 грн боргу за договором №1318/05-09-24 на проведення робіт від 23.09.2024, що включає в себе 98038,63 грн основного боргу, 733,27 грн 3 % річних та 1970,18 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Київської області від 30.06.2025 у справі №911/1297/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з Яготинської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" 98 038,63 грн основного боргу, а також 2 357,38 грн витрат зі сплати судового збору та 15 000 грн витрат на правову допомогу.
В решті позову відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності та обґрунтованості суми основного боргу, в той же час, відмовляючи у стягненні 3%річних та інфляційних втрат суд врахував відсутність дати у акті як суттєвий недолік, що унеможливлює визначення моменту, з якого починає нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати. 
Суд вказав, що  не може вважати датою підписання акта саме - 31.12.2024, коли позивач направ відповідачу підписані договори з додатками, оскільки відсутні будь-які підтвердження направлення саме акту та підтвердження того, що акт був підписаний обома сторонами саме в цю дату. 
Оскільки замовник не надав жодних інших доказів, що підтверджують дату підписання акта обома сторонами, суд не має можливості встановити початок перебігу терміну для нарахування штрафних санкцій.
Одночасно судом вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 07.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 07.07.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.
ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС» лише 31.12.2024 надіслано оригінал Договору підписаний двома сторонами, який Яготинська міська рада не має можливості зареєструвати (як наслідок - взяти будь які юридичні зобов`язання за даним договором), також відсутній акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.12.2024 року, як первинний документ.
Позивач, як сторона Договору не визначив зі своєї сторони дату погодження Договору, як і дату на формі доданих додатків до Договору. За умов Договору передавання робіт від Виконавця Замовнику підтверджується актом приймання-здачі виконаних робіт, який може складатися періодично у процесі виконання робіт або ж по закінченню усього обсягу робіт за домовленістю сторін.
Основним документом, що підтверджує факт виконання предмету Договору є акт виконання робіт/надання послуг, який повинен відповідати вимогам законодавства (Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон)).
Яготинська міська рада із своєї сторони здійснювала листування із позивачем шляхом обміну інформацією і інформування, що Яготинська міська рада є місцевим органом влади і зобов`язана діяти в межах чинного законодавства.
На звернення позивача від 24.03.2025 № 2104 (далі - лист) та Претензії від 23.01.2025 № 2098, Яготинська міська рада повернула позивачу усі примірники (оригінали) паспортів водного господарства. У розпорядженні Яготинської міської ради вони - відсутні.
Відповідно п. 2.2. ч. 2 Договору оплата за надання послуг здійснюється Змовником за фактично надані послуги протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання Акту здачі-приймання робіт.
Акт приймання - здачі виконаних робіт, був направлений до Яготинської міської ради лише 23 січня 2025 року, тобто після закінчення терміну дії Договору.
Виконанням умов Договору слугував би Акт приймання-здачі виконаних робіт. За загальними правилами бухгалтерського обліку Акт приймання - здачі сторони підписують після виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Тільки підписаний Акт з усіма необхідними реквізитами може являтися підставою для оплати наданих послуг.
В той же час позивач хоче зобов`язати Яготинську міську раду вчинити дії, які в свою чергу, порушуватимуть законодавство, а зобов`язання вчинити певні дії, повинно бути в межах правового поля з врахуванням всіх обставин та набрання чинності Договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення просить залишити без змін, стягнути з відповідача 25000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
У відповіді на відзив відповідач не погоджується з доводами позивача.
У запереченнях у відповідь на відзив на апеляційну скаргу позивач категорично не погоджується з позицією відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Кравчук Г.А., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1297/25.
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Яготинської міської ради    на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1297/25.
17.07.2025 матеріали справи №911/1297/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
23.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 23.07.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №380    від 21.07.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3    633,60 грн.
Розпорядженням в.о. керівника апарату від 23.07.2025 №09.1-08/1701/25 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відрядженні з 19.07.2025, справу №911/1297/25 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 справу №911/1297/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Кравчука Г.А., Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Яготинської міської ради    на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2025 у справі №911/1297/25, розгляд апеляційної скарги Яготинської міської ради    на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2025 у справі №911/1297/25 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
23.09.2024 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір №1318/05-09-24 на проведення робіт згідно з п. 1.1. якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання по виготовленню паспорта водного об`єкта, розташованого за межами села Плужники на території Яготинської міської територіальної громади.
Вартість виконуваних послуг за цим договором є договірною, погоджується сторонами і підтверджується протоколом договірної ціни на виконання робіт, який є невід`ємною частиною цього договору та не підлягає розголошенню, крім випадків прямо передбачених чинним законодавством України та становить 98038,63 грн (дев`яносто вісім тисяч тридцять вісім гривень 63 копійки), без ПДВ (п. 2.1. розділу 2 договору).
Згідно п. 2.2. розділу 2 договору оплата за надання послуг здійснюється замовником за фактично надані послуги протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання послуг.
Відповідно до п. 2.10. розділу 3 договору передавання робіт від виконавця замовнику підтверджується актом приймання виконаних робіт, який може складатися періодично у процесі виконання робіт, або ж по закінченню усього обсягу робіт за домовленістю сторін.
Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому разі до 31 грудня 2024 року   (п. 7.1. договору).
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він виконав взяті на себе зобов`язання за договором, що підтверджується відповідним актом приймання-здачі виконаних робіт на суму 98038,63 грн та при цьому відповідач прийняв виконані позивачем роботи без зауважень.
Відповідач у свою чергу вказав на те, що позивач направив йому примірник договору лише 31.12.2024, який відповідач не мав можливості відповідним чином зареєструвати та як наслідок   не зміг вчасно взяти на себе відповідні зобов`язання за договором, позаяк відповідно до регламенту роботи органів Державної казначейської служби у період завершення бюджетного 2024 року та початку 2025 року, затвердженого наказом вказаної служби №355 від 29.11.2024, останнім днем проведення платежів клієнтів органів казначейства через систему електронних платежів Національного банку України в бюджетному 2024 році є 27.12.2024.
Також відповідач зауважив, що відповідний акт приймання-здачі виконаних робіт був направлений відповідачу лише 23.01.2025, тобто після закінчення терміну дії договору, тож прийняти його, підписати та зареєструвати в органах Державної казначейської служби України для проведення оплати відповідач вже не має законних підстав.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Згідно з частиною першою   статті 270 ГПК України   в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до   ст. 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
В апеляційній скарзі відповідачем оскаржується рішення лише в частині стягнення 98 038,63 грн основного боргу.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 15 000 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, та про відмову в стягненні 3% річних та інфляційних втрат, відповідачем не оскаржується, відповідно в апеляційному порядку у відповідності до ст.269 ГПК України не переглядається.
Статтею 11 ЦК України   закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України   визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до   статті 509 ЦК України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Нормами   ст. 526 ЦК України   встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до   ст. 525 ЦК України   одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до   ст. 837 ЦК України   за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За приписами ч. ч. 1, 3   ст. 843 ЦК України   у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Відповідно до   ст. 854 ЦК України, яка кореспондується зі   ст. 321 ГК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
У відповідності до ст. ст.   251,   252 ЦК України   строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Поряд із цим частиною 1   ст. 853 ЦК України   визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Приписами ч. 1   ст. 530 ЦК України   передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Позивачем разом із позовною подано акт приймання-здачі виконаних робіт за договором на суму 98038,63 грн, який підписаний представниками сторін та завірений їх печатками, при цьому дату підписання акту сторони не вказали.
Поряд із цим позивачем надана суду копія претензії № 2098 від 23.01.2023, що була направлена ним відповідачу разом із додатками   договором №1318/05-09-24 від 23.09.2024, протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт від 23.09.2024 (додаток № 1), схемою розміщення водного об`єкта (додаток № 2), актом приймання-здачі виконаних робіт (додаток № 4 та зведеним кошторисом на проектно-вишукувальні роботи (додаток № 3).
Також позивачем надано копію направленого відповідачу листа № 2104 від 24.03.2025 додатком у якому значиться акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.12.2024.
Вказані вище претензія та лист були направлені відповідачу 23.01.2025 та 23.05.2025 відповідно, що підтверджується описами вкладення в цінні листи, фіскальними чеками та накладними, копії яких долучені позивачем разом із позовом.
Згадуваний акт виконаних робіт поряд із тим, що не містить дати його підписання, має помітку про те, що він є додатком № 4 до договору.
Описом вкладення у цінний лист №4900000330170, яким позивач направив відповідачу означену претензію № 2096 від 26.12.2024 разом із договором та паспортами водного об`єкта та які відповідач отримав 31.12.2024, підтверджується вручення поштового відправлення відповідачеві та ним не заперечується.
Зі змісту цього опису вкладення в цінний лист вбачається, що позивач разом із листом та паспортами водного об`єкта направив відповідачу також договір на 9 аркушах.
Судом акцентовано на тому, що сам текст договору міститься на 5 сторінках, а тому на 4 сторінках могли міститися додатки до договору, а саме: протокол погодження договірної ціни на виконання робіт; схема розміщення водного об`єкта; акт приймання-здачі виконаних робіт; зведений кошторис на проектно-вишукувальні роботи. 
Водночас, документальних та беззаперечних доказів цього матеріали справи не містять, як і не містять відомостей, що акт приймання-здачі виконаних робіт був підписаний обома сторонами на той момент.
З огляду на те, що до позову долучений підписаний позивачем та відповідачем акт приймання здачі виконаних робіт, суд дійшов висновку, що відповідач отримав акт виконаних робіт та підписав його, проте суд позбавлений можливості всатновити дату підписання цього акта, позаяк з матеріалів справи не вбачається, коли саме даний акт був підписаний обома сторонами.
Станом на момент прийняття рішення у даній справі обов`язок відповідача щодо оплати виконаних позивачем за договором робіт   в будь-якому разі настав, позаяк 10.04.2025 до позову було долучено акт приймання здачі виконаних робіт, вже підписаний обома сторонами, а відтак вбачається, що відповідачем було вчинено юридично значимі дії в частині визнання факту виконання договору позивачем та, відповідно, визнання грошового зобов`язання перед позивачем.
Доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості зареєструвати відповідне бюджетне зобов`язання в органах Державної казначейської служби України судом відхилені з огляду на те, що ЄСПЛ у рішеннях від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Тобто неможливість оплати за виконані позивачем відповідно до умов договору роботи з огляду на приписи бюджетного законодавства не звільняє відповідача від обов`язку оплати їх вартості, позаяк це суперечить загальним засадам договірного та зобов`язального права.
Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 98038,63 грн є обґрунтованими, у зв`язку із чим позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.
При цьому колегія суддів враховує наступне.
Згідно п. 2.2. Договору оплата за надання послуг здійснюється Замовником за фактично надані послуги протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання Акту здачі-приймання послуг.
27 грудня 2024 року Позивач надіслав на адресу Відповідача лист вих.№2096 від 26.12.2024 року про готовність виконаних робіт за Договором, а також безпосередньо оригінали паспортів водного господарства (у кількості 4-х примірників).
Як зазначає позивач, разом з паспортами водного господарства цим же листом були також направлені підписані Позивачем Договір з додатками та Акт приймання-здачі виконаних робіт (екземпляри Яготинської міської ради), що підтверджується описом вкладення листа.
Відповідач отримав зазначений лист та оригінали паспортів водного господарства 31.12.2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №4900000330170.
Відповідно, Яготинська міська рада фактично прийняла виконану роботу (паспорти водного господарства у кількості 4-х примірників), зауважень стосовно виконаних робіт з боку Відповідача не надходило.
          Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо обсягу виконаних позивачем робіт.
          В той же час, відповідач у якості причини неможливості проведення оплати, посилається на Регламент роботи органів ДКСУ у період завершення бюджетного 2024 року та початку 2025 року (далі - Регламент), затвердженого наказом Казначейства від 29.11.2024 № 355, у відповідності до якого «останнім днем проведення платежів клієнтів органів казначейства через систему електронних платежів Національного банку України в бюджетному 2024 році - 27.12.2024.»
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що починаючи з дати підписання Відповідачем договору - 23.09.2024 року, і до фактичного отримання від Позивача результатів робіт - 31.12.2024 року, відповідач наголошував на необхідності та важливості оперативного обміну оригіналами підписаного Сторонами Договору з додатками, враховуючи положення Регламенту.
Як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, протягом вказаного періоду Відповідач у звичайному порядку вів переговори з представником Позивача стосовно виконання робіт за Договором, надаючи вказівки та відповідну інформацію, необхідну Позивачу для виконання своїх зобов`язань.
За встановлених судом обставин, роботи за Актом приймання-здачі від 31.12.2024 року вважаються прийнятими, а Відповідач безпідставно ухиляється від прийняття робіт, адже не заявляв про будь-які недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції  про задоволення позову в частині стягнення основнї суми заборгованості.
Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача 25000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункт 12 частини 3   статті 2 Господарського процесуального кодексу України   однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3   статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі   статтею 123 зазначеного Кодексу   судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8   статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3   статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5   статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4   статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього   Кодексу   визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9   статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4   статті 126 Господарського процесуального кодексу України   суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6   статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до   статті 15 Господарського процесуального кодексу України   суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності),   а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
На підтвердження фактичного надання Позивачу послуг професійної правничої допомоги на загальну суму 25000,00 грн. позивачем надано суду копію Звіту про надання правничої допомоги за договором №07/25 від 23.07.2025р. та копію Акта наданих послуг за договором №07/25 від 23.07.2025р.
Попередній розрахунок судових витрат та копія Договору №07/25 від 23.07.2025р., докази сплати Позивачем надавалися разом з Відзивом на апеляційну скаргу.
          Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, а також приймаючи до уваги розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" з покладанням на Яготинську міську раду   обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу позивача в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000,00 грн., відповідно в решті заяви про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
При цьому підстав для відмови в повному обсязі у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1   ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                                            
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України   встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі     ст.129 ГПК України     покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Яготинської міської ради    на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2025 у справі №911/1297/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2025 у справі №911/1297/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Яготинську міську раду.
4. Стягнути з Яготинської міської ради   (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м.Яготин, вул. Незалежності, 110, код ЄДРПОУ 05408823)  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" (49000, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29А, оф.511, код ЄДРПОУ 39433617) 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
5. У задоволенні решти заяви відмовити.
6. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.
7. Матеріали справи №911/1297/25 повернути до Господарського      суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3    ст.287 ГПК України.
           
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Г.А. Кравчук