ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року	Львів	Справа № 260/6596/24 пров. № А/857/4063/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                        Матковської З.М.
суддів-                                                            Гінди О.М., Ніколіна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №260/6596/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Державної судової адміністрації України, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Рейті С.І., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення 19 грудня 2024 року),-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі – відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі – відповідач 2), в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги па оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.08.2024 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., на 01.01.2022 року у розмірі 2481,00 грн., на 01.01.2023 року у розмірі 2684,00 грн. та на 01.01.2024 року у розмірі 3028,00 грн.;
Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.08.2024 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 року у розмірі 2684 грн. та на 01.01.2024 року у розмірі 3028,00 грн.;
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.08.2024 року включно, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.;
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.05.2024 року па підставі частим 2, 3 статті 135 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: у 2021 році - з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270.00 гри., у 2022 році - 2481,00 грн., у 2023 році - 2684.00 грн., у 2024 році - 3028.00 грн. з урахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за період з 01.01.2021 року по 31.08.2024 року обчислення суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивача було проведено у відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102,00 грн.
Однак, відповідно до приписів спеціального законодавства позивачу повинна бути нарахована суддівська винагорода та допомога на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: - за весь 2021 рік - встановленого на 01.01.2021 року в розмірі 2270 грн; - за весь 2022 рік - встановленого на 01.01.2022 року в розмірі 2481 грн; - за весь 2023 року - встановленого на 01.01.2023 року в розмірі 2684 грн.; за період з 01.01.2024 року по 31.05.2024 року - встановленого на 01.01.2024 року в розмірі 3028 грн. Внаслідок цього, розмір суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивача за вказаний період не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим, остання не погоджується із сумою виплаченої їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, та вважає, що відповідачами порушено її право на належне матеріальне забезпечення та право на володіння майном в розумінні ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №260/6596/24 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 за період з січня 2021 року по 31 серпня 2024 року та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, 2024 роках, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., на 01 січня 2022 року     у розмірі 2481,00 грн., на 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн. та на 01 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 за період з січня 2021 року по 31 серпня 2024 року та допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, 2024 роках, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., на 01 січня 2022 року     у розмірі 2481,00 грн., на 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн. та на 01 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нарахування та виплати судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1      суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня     2024 року та допомоги на оздоровлення     у 2021, 2022, 2023, 2024 роках, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області нарахувати та виплатити судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1          суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня     2024 року та допомогу на оздоровлення     за 2021, 2022, 2023, 2024 роки,     обчисливши її розмір виходячи у 2021 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., у 2022 році     2481,00 грн., у 2023 році     2684,00 грн. та у 2024 році 3028 грн., із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
В апеляційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області зазначає, що на виконання статті 34 Бюджетного Кодексу України, Міністерством фінансів України у пункті 6 листа від 11.08.2020 № 04110-08-2/24733 щодо підготовки бюджетних запитів на 2021-2023 роки вказано, що видатки на 2021-2023 роки на оплату праці працівників бюджетної сфери розраховано з урахуванням прогнозного розміру посадового окладу працівника І тарифного розряду ЄТС та прогнозного розміру мінімальної заробітної плати; працівників державних органів, суддів – на рівні 2020 року.
Кожного бюджетного періоду для визначення розмірів посадових окладів суддів, прокурорів використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначається законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Законодавець чітко визначився про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні, то враховуючи відсильну норму статті 135 Закону № 1402- VIII, саме цей розмір і необхідно застосовувати під час визначення суддівської винагороди позивача. Таким чином, саме законодавцями було розраховано та узгоджено прожитковий мінімум на підставі обсягів надходжень до бюджету та рівня матеріального забезпечення суддів. Відповідно до зазначених показників був встановлений прожитковий мінімум для суддів 2 102,00 грн на підставі якого був затверджений кошторис для ТУ ДСА України в Закарпатській області.
Відповідач, жодними своїми рішеннями, діяннями чи бездіяльністю не здійснював дій, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 14.04.2008 року № 346/2008 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Ужгородського районного суду строком на п`ять років.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області «Про зарахування ОСОБА_1 суддею у штат Ужгородського міськрайонного суду» від 27.05.2008 року № 57, позивача зараховано суддею у штат Ужгородського районного місцевого суду , днем 27.05.2008 року.
Наказом в.о. начальника управління ТУ ДСА в Закарпатській області «Про доплату за вислугу років ОСОБА_1 » від 27.05.2008 року № 31 позивачу встановлено з 27.05.2008 року надбавку за вислугу років у розмірі 20% від загальної суми заробітної плати.
Наказом начальника управління ТУ ДСА в Закарпатській області «Про доплату за кваліфікаційний клас судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 » від 18.11.2008 року № 63 позивачу встановлено з 31.10.2008 року доплату до посадового окладу та присвоєно п`ятий кваліфікаційний клас.
Наказом в.о. голови Ужгородського міськрайонного суду «Про надання відпустки по догляду за дитиною» від 30.06.2008 року № 120 позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, з 30.06.2009 року по 08.04.2012 року включно.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про допущення до виконання обов`язків ОСОБА_1 » від 11.05.2011 року № 55 позивача допущено до виконання обов`язків судді Ужгородського міськрайонного суду, днем 11.05.2011 року.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про надання відпустки по догляду за дитиною» від 13.05.2011 року № 110 позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, з 16.05.2011 року по 08.04.2012 року включно.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про доплату за вислугу років ОСОБА_1 » від 09.04.2012 року № 48 позивачу встановлено з 09.04.2012 року надбавку за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу судді з 09.04.2012 року.
Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 18.04.2013 року №210-VII позивача обрано на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області безстроково.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про зарахування до штату ОСОБА_1 » від 16.05.2013 року № 54 позивача зараховано у штат Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, суддею безстроково, днем 16.05.2013 року.
Наказом в.о. голови Ужгородського міськрайонного суду «Про надання відпустки по догляду за дитиною» від 28.08.2014 року № 243а, мені надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, з 28 серпня 2014 року по 15.03.2017 року включно.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про надання відпустки по догляду за дитиною» від 14.03.2018 року № 82/02-06, позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 5-х років, з 16.03.2018 року по 15.03.2019 року включно.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 » від 26.11.2018 року №361/02-06 позивачу зараховано до стажу роботи на посаді судді 3 роки стажу роботи в галузі права, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначалась законом та надавала право для призначення на посаду відповідної судді вперше. Стаж роботи на посаді судді якої станом на 05.08.2018 року становить 21 рік 7 місяць 26 днів.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про надання відпустки по догляду за дитиною» від 14.03.2019 року № 82/02-06, позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 6-х років, з 16.03.2019 року до 15.03.2020 року включно.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про дострокове припинення відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та допущення до виконання обов`язків ОСОБА_1 » від 02.03.2020 року № 86/02-06, позивача допущено до виконання обов`язків судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, починаючи з 02.03.2020 року.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про встановлення доплати за вислугу років ОСОБА_1 » від 02.04.2020 року № 91/02-06 позивачу встановлено з 02.03.2020 року надбавку за вислугу років у розмірі 50%.
Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про встановлення доплати за вислугу років ОСОБА_1 » від 13.12.2021 року № 66/02-06 позивачу встановлено з 13.12.2021 року надбавку за вислугу років у розмірі 60%.
В той же час, як вказує позивач, за період з 01.01.2021 року по 31.08.2024 року обчислення її суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення було проведено у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102,00 грн.
Однак, як стверджує позивач, відповідно до приписів спеціального законодавства їй повинна бути нарахована суддівська винагорода та допомога на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: за 2021 рік - встановленого на 01.01.2021 року в розмірі 2270 грн.; за 2022 рік - встановленого на 01.01.2022 року в розмірі 2481 грн.; за 2023 рік - встановленого на 01.01.2023 року в розмірі 2684 грн.; за період з 01.01.2024 року по 31.05.2024 року - встановленого на 01.01.2024 року в розмірі 3028 грн.
Внаслідок зазначених дій відповідача 1, розмір її суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за вказаний період не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим, остання не погоджується із сумою виплаченої їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, та вважає, що відповідачами порушено її право на належне матеріальне забезпечення та право на володіння майном в розумінні ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом про визнання таких дій протиправними.
Апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно частин четвертої, п`ятої статті 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Статтею 130 Конституції України передбачено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Аналогічні положення закріплені частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII, згідно якої суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
У частинах другій, третій статті 135 Закону №1402-VIII передбачається, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці
За нормами пункту 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, Конституцією України та Законом № 1402-VIII закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.
Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV), прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Відповідно, Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». При цьому, судді Законом № 966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Так, за змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі Закон № 3460-IX) прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.
Отже, окремими приписами Закону № 3460-IX з 1 січня 2024 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.
З приводу цього Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24 зазначила, що приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону № 3460-IX є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивача, відповідач діяв на законних підставах.
У вказаній постанові, з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Також відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24, з 01.01.2023 та 01.01.2024 для визначення базового розміру посадового окладу судді повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до приписів Закону № 3460-IX, а саме: 2102,00 гривні.
Відтак, враховуючи зміну правової позиції Великою Палатою Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати дії відповідача протиправними, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №260/6596/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до     Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Державної судової адміністрації України         , третя особа         Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін