ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 462/3797/21
провадження № 51-5326км23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:                                                       
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року стосовно
 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
раніше не судимого,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 205-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Обставини, встановлені за рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст судових рішень
 
Залізничний районний суду м. Львова вироком від 02 грудня 2024 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 205-1 КК (у редакції Закону від 10 жовтня 2013 року № 642-VII із змінами, внесеними згідно із Законом від 26 листопада 2015 року № 835-VIII), та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
 
На підставі статей 49, 74 КК ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за ч.  1 ст. 205-1 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
 
За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду,  ОСОБА_6 під час державної реєстрації створення ТОВ «Копарт ЛТД», достовірно знаючи про відсутність у нього законних підстав для перебування або користування на будь-яких правових підставах нежитловими приміщеннями за адресою: вул. Залізняка, 17, Франківський район, м. Львів, здійснив внесення неправдивих відомостей щодо місцезнаходження вказаної вище юридичної особи до рішення засновника від 19 вересня 2018 року № 1 та заяви про державну реєстрацію створення юридичної особи від 19 вересня 2018 року. Після цього, підписавши власноруч указані документи, умисно подав їх державному реєстратору управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради для проведення відповідної реєстрації.
 
На підставі документів із недостовірними відомостями щодо місцезнаходження зазначеної юридичної особи, внесеними та поданими ОСОБА_6 для реєстрації державним реєстратором управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_7 в Єдиному державному реєстрі 19 вересня 2018 року було проведено реєстрацію створення юридичної особи ТОВ «Копарт ЛТД» (код ЄДРПОУ 42484106), про що в Єдиному державному реєстрі зроблено відповідний запис за №  14151020000045345.
 
Місцевий суд кваліфікував зазначені дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 205-1 КК.
 
Львівський апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2025 року апеляційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення учасників
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів обох інстанцій у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження стосовно нього. 
 
Вимоги касаційної скарги мотивує тим, що місцевий суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду та відмовляючи в допиті свідків, крім іншого, вказав, що 28 травня 2021 року старшому групи прокурорів та захиснику згідно із ч. 6 ст. 290 КПК було надано заяву про відсутність доказів або їх частин, документів або їх копій, які будуть використані як доказ у суді, що суперечить приписам КПК та практиці Верховного Суду.
 
Касатор стверджує, що апеляційний суд лише формально звернув увагу на доводи захисту про необґрунтовану відмову місцевого суду в допиті свідків захисту та у супереч вимог статей 2, 7, 370, 404, 419 КПК не дав їм належної оцінки, при цьому не урахував усталеної практики Верховного Суду (постанова від 07 червня 2022 року у справі №  462/1710/16-к). На думку засудженого, зазначені ним свідки можуть повідомити суду фактичні дані, що спростовують його винуватість.
 
Наголошує, що суд апеляційної інстанції у порушення приписів ст. 419 КПК, формально розглянув апеляційні скарги сторони захисту, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, а отже воно підлягає скасуванню.
 
Прокурор у запереченнях на касаційну скаргу засудженого просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни. 
 
Свою позицію мотивував тим, що доводи, наведені  ОСОБА_6 у касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки місцевий суд задовольнив клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків. Разом з тим сторона захисту протягом майже року не могла забезпечити явку свідків, на допиті яких наполягала. Адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні через неявки свідків сторони захисту не наполягала на подальшому їх виклику до суду та допиті. 
 
Зауважує, що жодними доказами не підтверджуються доводи автора скарги про те, що суд першої інстанції відмовляв у задоволенні клопотань сторони захисту про виклик та допит свідків, щодо яких наполягав він та його адвокат.
 
Публічний обвинувач зауважує, що апеляційний суд, переглядаючи законність вироку місцевого суду, у мотивувальній частині ухвали навів фактичні обставини, які були під час розгляду в суді першої інстанції щодо виклику свідків, указав, що судові виклики й поштові квитанції/повідомлення містяться в матеріалах провадження, та оцінивши наявні матеріали справи, обґрунтовано зазначив, що сторона захисту стосовно заявлених нею свідків не підтвердила в ході судового розгляду того, що вони стосуються інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення.
 
До того ж указує, що автор касаційної скарги не зазначає чіткої правової позиції щодо наявності конкретних підстав для закриття кримінального провадження згідно зі ст.  284 КПК, які б, на його думку, призводили до скасування оскаржуваних рішень з одночасним закриттям судом касаційної інстанції кримінального провадження, як це передбачено статтями 436, 440 КПК.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор просив залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
 
Інші учасники судового провадження повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, у встановленому законом порядку, проте в судове засідання вони не з`явилися, клопотань або заяв про відкладення розгляду кримінального провадження не подавали.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши касаційну скаргу засудженого, заперечення сторони обвинувачення та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити з таких підстав. 
 
Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
 
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Доводи засудженого зводяться до оскарження рішень судів попередніх інстанцій через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів обставинам справи, невмотивованість рішень, через недопит певних свідків сторони захисту та, як наслідок, недоведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК і, на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.
 
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить з установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.
 
Касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як про це порушує питання в касаційній скарзі засуджений.
 
Натомість зазначені касатором доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який встановив доведеним винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та юридичну кваліфікацію його дій.
 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Водночас положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Оцінка доказів, як визначено ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.
 
Згідно з положеннями ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його скоєння.
 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження, касаційний суд установив, що суди попередніх інстанцій свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК, зробили із дотриманням вимог гл. 2 КПК, а також статей 94, 370, 374 цього Кодексу. 
 
Так, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зваживши на доводи апеляційних скарг сторони захисту, зробив висновок, що ці доводи є безпідставними, а докази на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК, є достатніми для визнання його винуватим у вчиненні вказаного правопорушення.
 
Спростовуючи доводи сторони захисту й обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_6 , суди зважили на:
 
висновок експерта Львівського НДІСЕ від 11 грудня 2020 року № 6020, у якому зазначено, що виконавцем підпису в рішенні засновника № 1 ТОВ «Копарт ЛТД» від 19 вересня 2018 року, заяві від 19 вересня 2018 року про державну реєстрацію створення юридичної особи та статуті ТОВ «Копарт ЛТД» від 19 вересня 2018 року є ОСОБА_6 ;
показання свідків: 
·         ОСОБА_14 , який суду показав, що є одним із співзасновників, єдиним підписантом будь-яких договорів ТОВ «НВФ «Дока» (розташованого за адресою: вул. Залізняка, 17, м. Львів) де обіймає посаду директора підприємства з моменту його створення у 1998 році. До жовтня 2019 року в оренду приміщення в цій будівлі ніколи не здавались, жодних договорів про оренду вказаного приміщення з ТОВ «Копарт ЛТД» чи з компанією «Технотранс ЮА» ним не укладалось, жодні представники вказаних юридичних осіб до нього з пропозицією оренди приміщення не звертались, будь-яких коштів за це його компанія не отримувала;
·         ОСОБА_15 , яка повідомила, що працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «Дока» (розташованого за адресою: вул. Залізняка, 17, м. Львів) з 2000-х років, здійснює бухгалтерський облік операцій оренди приміщень, які належать цьому ТОВ. Про орендарів ТОВ «Копарт ЛТД» не чула жодного разу, в оренду приміщення ТОВ «Дока» цій фірмі не здавало;
·         ОСОБА_16 , який повідомив, що є засновником ТОВ «Галтехавто-Сервіс» (розташованого за адресою: вул. Залізняка, 13, м. Львів). Про ТОВ «Копарт ЛТД» йому нічого не відомо, ОСОБА_6 він не знає, жодного разу його не бачив. Станом на 2018 рік його фірма здавала в оренду приміщення лише рекламній агенції та ТОВ «Нова пошта»;
·         ОСОБА_17 , який пояснив, що з 1996 року працює технічним директором ТОВ «Балко» (розташованого за адресою: вул. Залізняка, 15, м. Львів). В сусідній будівлі, за адресою: вул. Залізняка, 17, м. Львів, здійснює діяльність ТОВ «НВФ «Дока». ОСОБА_6 ніколи не бачив і з ним не знайомий. Про діяльність ТОВ «Копарт ЛТД» чи «Технотранс ЮА» не відомо.
 
Крім цього, суди урахували, що засуджений не заперечує факт вчинення підпису у документах, які є предметом кримінального правопорушення.
 
Також суди взяли до уваги фактичні дані:
·        протоколу огляду від 27 квітня 2021 року будівлі за адресою: вул. Залізняка, 17, м. Львів (на відкритій місцевості), яка з 2007 року належить на праві власності ТОВ «НВФ «Дока», разом із фототаблицею до вищевказаного протоколу, згідно з якими у трьох поверховій будівлі є один центральний вхід, на якому розташовані технічні засоби контролю від доступу сторонніх відвідувачів, що відповідає показанням свідка ОСОБА_14 ;
·        відповіді Франківської районної адміністрації від 19 травня 2021 року, відповідно до якої поштовий номерний знак 17 по вулиці Залізняка у м. Львові присвоєно будівлі, яку в подальшому придбано ОСОБА_18 , при цьому поштові адреси 17а,17б та 17в по вулиці Залізняка у м. Львові не присвоювалися;
·        інформації від 21 грудня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: вул. Залізняка, 17, м. Львів, згідно з якою цей об`єкт належить ТОВ «НВФ «Дока»;
·        листів від 21 квітня 2021 року № 125 та від 16 жовтня 2019 року № 0217, якими директор ТОВ «Дока» ОСОБА_14 інформував про відсутність перебування в офісній будівлі за адресою: вул. Залізняка, 17, м. Львів підприємства ТОВ «Копарт ЛТД». Ці ж дані свідок ОСОБА_14 підтвердив у судовому засіданні;
·        відповіді ТОВ «Балко» (зареєстрованого і власника будівлі за адресою: вул. Залізняка, 15, м. Львів, в період 2018-2019 років) від 17 травня 2021 року № 17/05/21-1, з якої вбачається, що в оренду чи суборенду приміщення ТОВ «Копард ЛТД» не надавалось, жодної співпраці чи розрахунків з цим підприємством не проводилось. Ці ж дані підтвердив свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні;
·        відповіді «Галтехавто-Сервіс» (зареєстрованого і власника будівлі за адресою: вул. Залізняка, 13 та 13а, м. Львів, в період 2018 - 2019 років) від 17 травня 2021 року № 12, з якої вбачається, що в оренду чи суборенду приміщення ТОВ «Копард ЛТД» не надавались. Ці ж дані свідок ОСОБА_16 підтвердив у судовому засіданні;
·        листа ФОП ОСОБА_19 (власник будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ) від 26 травня 2021 року, згідно з яким ним не надавались приміщення ТОВ «Копард ЛТД».
 
Виходячи із наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що показання єдиного підписанта договорів ТОВ «НВФ «Дока» з моменту створення підприємства - ОСОБА_14 , бухгалтера цієї компанії по обліку операцій оренди приміщення - ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 (які не підтвердили перебування ТОВ «Копарт ЛТД», як і будь-яких компаній із заготівлі металобрухту по вул. Залізняка 17, де багато років функціонує ТОВ «НВФ «Дока» або поруч із цією будівлею), виключають можливість для ТОВ «Копарт ЛТД» мати юридичну/фактичну адресу по вул. Залізняка, 17 у м. Львові у 2018 році.
 
Проаналізувавши докази у їх сукупності місцевий суд, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК.
 
Щодо доводів засудженого про необґрунтовану відмову місцевого суду у допиті свідків сторони захисту, касаційний суд встановив наступне.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту під час судового розгляду справи місцевим судом зверталася з клопотаннями про виклик та допит ряду свідків захисту, місцевий суд задовольнив таке клопотання. 
 
З технічного запису судового засідання та матеріалів провадження видно, що явку одного із заявлених стороною захисту свідків - нотаріуса ОСОБА_12 було забезпечено в судове засідання. Проте остання, посилаючись на нотаріальну таємницю та те, що вона не пам`ятає подій реєстрації нею юридичної особи, не змогла повідомити обставини, що мали значення для цього кримінального провадження.
 
Під час тривалого розгляду справи сторона захисту не змогла забезпечити явку до суду інших заявлених нею свідків, у тому числі і за сприяння у такому забезпеченні судом.
 
У подальшому місцевий суд з`ясовував у засудженого та його захисника можливість забезпечення явки свідків захисту. Встановивши неможливість забезпечити явку таких свідків чи надати будь-яку інформацію стосовно їх актуальних анкетних даних для забезпечення розгляду справи і за відсутності заперечень зі сторони захисника та засудженого, який підтримав думку свого адвоката, дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи за відсутності цих свідків й у мотивувальній частині вироку детально проаналізував та обґрунтував прийняте рішення. 
 
Отже, доводи касатора, які також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, щодо відмови місцевим судом у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків сторони захисту, не знайшли свого підтвердження.
 
Крім того, Суд уважає неспроможними доводи засудженого про те, що апеляційний суд безпідставно повторно не допитав свідків, чим не дотримався вимог КПК.
 
Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, є обов`язковим для апеляційного суду лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповно або з порушеннями. Однак, переглядаючи вирок суду першої інстанції таких обставин апеляційний суд не встановив, сторона захисту не повідомляла про наявність нових даних щодо можливості забезпечення явки свідків.
 
Тож, суди обох інстанцій під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 перевірили належним чином доводи сторони захисту, зокрема щодо допиту заявлених нею свідків, за результатами розгляду постановили вмотивоване та обґрунтоване рішення. У зв`язку із викладеним, колегія суддів касаційного суду доходить висновку про відсутність порушень, допущених судами обох інстанцій під час вирішення цього питання.
 
Підсумовуючи, колегія суддів Верховного Суду встановила, що в основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
 
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, дотримуючись положень статей 370, 419 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за апеляційними скаргами як захисника, так і засудженого, перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них відповіді, зазначивши в ухвалі обґрунтування своїх висновків.
 
Зазначене не може свідчити про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційних скарг та недотримання вимог ст. 419 КПК.
 
У касаційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що доводи засудженого не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду. 
 
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено, Суд уважає за необхідне касаційну скаргу  ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення судів - без зміни.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив: 
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року стосовно нього - без зміни.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                         ОСОБА_3