ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 жовтня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/1183/25
Головуючий у першій інстанції – Овсієнко Ю. К.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1547/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.  
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення заборгованості (суддя Овсієнко  Ю.К.), ухвалене у м.Чернігів,  
                                    В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2   про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що спільна донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2022 року фактично  постійно проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на його утриманні та вихованні. Відповідачка проживає окремо зі співмешканцем за адресою: АДРЕСА_2 , епізодично спілкується з донькою, стосунки між ними напружені. Судовим наказом Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2022 року у справі № 751/3071/22 з ОСОБА_1 на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2022 року. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. З метою перевірки цільового використання аліментів у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, проте перевірка не відбулася у зв`язку з ухиленням відповідачки від зустрічі з представниками органу опіки та піклування. Після повідомлення органом опіки та піклування про подану 03 вересня 2024 року щодо відповідачки заяву, вона розпочала перерахування аліментів за жовтень–грудень 2024 року та січень 2025 року на картковий рахунок дитини. Крім того, з січня 2024 року за його позовом у провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова перебуває справа № 751/329/2024 про визначення місця проживання їхньої доньки, яка на час звернення до суду з даним позовом не розглянута.
Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини задоволено: припинено з 03 лютого 2025 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі судового наказу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2022 року у справі № 751/3071/22; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211, 20 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що належними та допустимими доказами доведено фактичне проживання спільної дитини сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , а також перебування дитини на його утриманні та вихованні. У зв`язку з цим змінилися обставини, що впливають на стягнення аліментів, присуджених на користь відповідачки судовим наказом Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2022 року у справі № 751/3071/22, тому наявні правові підстави для припинення їх стягнення з позивача з дати подання позову, тобто з 03 лютого 2025 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами фактичного проживання спільної дитини з ним і не підтвердив нецільове використання стягнутих з нього аліментів. Довідка про фактичне проживання від 08 січня 2025 року сама по собі не свідчить про постійне проживання дитини з батьком і її перебування виключно на його утриманні, інших доказів позивач не надав. Також зазначає, що суд безпідставно не відклав розгляд справи за клопотанням її представника та здійснив заочний розгляд, чим позбавив представника можливості ознайомитися з матеріалами справи і належно захистити її інтереси. Крім того, суд помилково визначив момент припинення аліментів з 03 лютого 2025 року, хоча позов таких вимог не містив. Вважає, що у разі припинення стягнення аліментів за рішенням суду вони мають припинятися з моменту набрання рішенням законної сили.
До суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому він просить залишити без змін заочне рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 червня 2025 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Відзив обґрунтовано тим, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, зокрема, факту проживання дитини разом із батьком, тоді як відповідачкою не подано жодних належних і допустимих доказів протилежного. Також вказує на те, що у справі № 751/329/2024 про визначення місця проживання дитини з батьком 29 травня 2025 року Новозаводським районним судом міста Чернігова ухвалено рішення на користь позивача, яке, хоча й оскаржено, але не змінює встановлених у цій справі фактичних обставин, при цьому, у ході розгляду цієї справи відповідачка не заперечувала факту проживання доньки з батьком.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (див. постанову Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц).
Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина та на якій підставі.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
06 вересня 2022 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано судовий наказ №751/3071/22, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).
З листа Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 січня 2025 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває зазначений судовий наказ. Станом на 01 вересня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 20).
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання спільної дитини сторін з батьком.
У травні 2024 року ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с. 15).
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся ЧРУП ГУНП в Чернігівській області із заявою щодо вжиття заходів впливу до колишньої дружини ОСОБА_2 у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків стосовно спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами перевірки було складено довідку № 16579 від 31 серпня 2024 року, відповідно до якої, зі слів сусідів за місцем проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі проживають вона, чоловік на ім`я ОСОБА_4 та дівчина віком орієнтовно 18–20 років. Неповнолітні діти у вказаній квартирі не проживають (а.с. 8-9).
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради з метою перевірки цільового використання аліментів відповідачкою. Листом від 15 листопада 2024 року Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради повідомило ОСОБА_1 , що перевірку не проведено у зв`язку з ухиленням відповідачки від зустрічі з представниками органу опіки та піклування (а.с. 13,14). Після зазначеного звернення, починаючи з жовтня 2024 року та на момент звернення з даним позовом до суду відповідачка почала перераховувала на картковий рахунок доньки аліменти. ( а.с.16-19)
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 18 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 18 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 23), а згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 9 квітня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за цією ж адресою з 22 травня 2018 року по 31 жовтня 2024 року (а.с. 29).
З довідки виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 08 січня 2025 року про фактичне місце проживання особи без реєстрації, вбачається, що відповідно до акта сусідів від 07 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації фактично проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з листопада 2022 року), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7).
Також апеляційним судом із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задоволено: визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно приписів ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи надані суду докази, позицію сторін у спорі та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів з позивача на утримання доньки починаючи з дати звернення з даним позовом до суду.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що наявні в матеріалах справи письмові докази підтверджують зміну обставин після видачі судового наказу про стягнення аліментів на користь відповідачки, а саме: спільна донька сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі на час звернення з цим позовом до суду фактично проживала разом із батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації. 
Доказів, що спростовують зазначений факт, відповідачкою не надано, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів.
Доводи апеляційної скарги про порушення права відповідачки на захист у зв`язку з незадоволенням клопотання про відкладення розгляду справи та ухваленням заочного рішення є безпідставними. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, отримала копію ухвали про відкриття провадження разом із позовом та доданими документами. Однак правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалася. Суд першої інстанції правомірно ухвалив заочне рішення на підставі статті 280 ЦПК України. Відповідачка  скориставшись правом на його перегляд, відповідачка не надала жодних нових доказів чи обставин, які б мали істотне значення для вирішення справи.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про помилковості висновку суду щодо визначення часу з якого повинно бути припинено стягнення аліментів.
Так, Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 395/1083/20 виклав правовий висновок, згідно з яким у разі встановлення судом факту проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, на момент звернення до суду, стягнення аліментів на користь матері підлягає припиненню з дати подання позову.
Подібні правові висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23) та від 30 серпня 2023 року у справі № 495/5950/21 (провадження № 61-2570св23).
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду щодо наявності підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на утримання доньки не спростовують, рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -      
                                        У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 червня 2025 року залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

         Головуючий:                                                             Судді: