П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/20046/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Горовенко Анна Василівна 
Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
10 вересня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1.          Короткий зміст позовних вимог.
1.1           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
1.2          Позов мотивований тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в білоруському державному університеті транспорту з 01.01.1992 по 25.06.1994 та відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
2.          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1           01.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії за віком на пільгових умовах була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
2.2          Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 08.10.2024 №064250004579 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Підставою для відмови став висновок пенсійного органу про відсутність у позивача права на пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки документами підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 — 06 місяців 14 днів (з 17.05.1988 по 30.11.1988), що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
2.3          Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, позивач звернувся з цим позовом до суду. 
3.          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1          Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено: 
-          визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 08.10.2024 №064250004579 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 ;
-          зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в білоруському державному університеті транспорту з 01.01.1992 по 25.06.1994 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 30.09.2024 відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
4.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
4.1          Відповідач просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
4.2          Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. 
ІІ. Мотивувальна частина. 
1.          Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1          Згідно зі статтею 26 Закону України № 1058-IV, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше ніж 28 років.
1.2          Статтею 55 Закону України № 796-ХІІ визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
1.3          Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_1 с громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що видане Житомирською обласною державною адміністрацією 11.09.2013. 
1.4          Як встановлено судом першої інстанції, відповідачами не заперечується наявність у позивача необхідного загального трудового стажу – 36 років 03 місяці 01 день. Водночас відповідачі виснували, що документально підтверджений період постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить 06 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. 
1.5           Суд дає критичну оцінку цій обставині, адже період з 26.04.1986 по 14.05.1986 та з 01.09.1989 по 25.06.1994, у який позивач навчався в м. Козятині Вінницької області та в м. Гомель (республіка білорусь), та який, на думку пенсійного органу, не підлягає зарахуванню до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, не спростовує факт проживання позивача у цей період за зареєстрованим місцем проживання в м. Коростень Житомирської області (на вихідних, під час канікул, навчальної практики тощо).
1.6          Разом з тим, колегія суддів, враховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом в постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21 листопада 2019 року у справі №572/47/17, зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), що надає такій особі право на користування пільгами, встановленими Законом України №796-XII, є відповідне посвідчення. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
1.7          Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність у ОСОБА_1 посвідчення (категорія 3) серії НОМЕР_2 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією 11.09.2013, надає йому право користуватися пільгами, визначеними Законом України № 796-XII, у тому числі правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, а саме додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років. Водночас відповідачами не надано доказів того, що видане позивачеві посвідчення визнано недійсним, а наданий позивачеві статус – скасований.
1.8          Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що документом, який підтверджує факт проживання або роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом не менше ніж 3 роки, до 01.01.1993, є саме посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), серії «Б» № 411675с, яке видавалося лише за умови, що станом на 01.01.1993 такий громадянин прожив у цій зоні не менше трьох років.
1.9          Отже, висновки відповідачів щодо відсутності факту проживання позивача станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення (категорія 3), що зумовило прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є безпідставними.
1.10          Щодо доводів пенсійного органу про відсутність правових підстав для обчислення пенсії із врахуванням страхового стажу навчання позивача на території республіки білорусь, оскільки остання припинила участь в Угоді між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, яку ратифіковано Законом України № 546/96-ВР від 22.11.1996, суд апеляційної інстанції зазначає, що припинення участі республіки білорусь в Угоді, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні страхового стажу позивача (періодів навчання з 01.01.1992 по 25.06.1994), адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
1.11          Суд враховує, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, оскільки стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи (навчання), які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
1.12          Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
1.13          Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, то в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
1.14          Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, та усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
2.          Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
2.2          Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.3          Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.