Справа № 463/3098/25                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1285/25                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Салати Я.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та її представника – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .
Заяву мотивувала тим, що вона разом з сестрою та її чоловіком, ОСОБА_1 , проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 постійно вчиняє щодо неї домашнє насильство, що полягає у погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою, у зв`язку з чим вона зверталася в правоохоронні органи зі скаргами на неправомірні дії ОСОБА_1 , на підставі чого відносно нього складено терміновий заборонний припис.
Для забезпечення дієвого та ефективного захисту від повторного вчинення домашнього насильства необхідно застосувати до кривдника обмежувальний припис у виді заборони перебувати у місці проживання ОСОБА_3 .
З наведених підстав просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати у місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису – задоволено частково.
Видано обмежувальний припис, яким вжито наступні заходи тимчасово обмеження прав ОСОБА_1 та покладення на нього обов`язків:
-заборонено ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , перебувати в місці проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 1 місяць.
Рішення суду про видачу обмежувального припису піддано негайному виконанню.
Повідомлено про прийняте рішення Львівське районне управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що його не повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено його права.
Зазначає, що він ніколи не вчиняв жодного домашнього насильства щодо ОСОБА_3 та її доньки.
Крім того, він перебуває на військовій службі, протягом тривалого часу не спілкувався із заявницею, яка намагається вижити його з квартири, та неодноразово зверталася до поліції з безпідставними заявами та скаргами на нього.
Після видачі відносно нього термінового припису від 23 березня 2025 року він залишив приміщення квартири АДРЕСА_1 та винайняв тимчасове помешкання. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 та її представника – ОСОБА_4 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що тривалий конфлікт між заявницею та ОСОБА_1 супроводжується психологічним насильством, застосованим ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , що є підставою для застосування до кривдника заборони перебувати в місці проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , на строк один місяць. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 3502 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана:
1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;
3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;
4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
За змістом ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, постраждалих від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Запобігання домашньому насильству – система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
В пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків – оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів, визначаються КК України та КПК України.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають в квартирі АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про право власності на квартиру від 21 жовтня 1996 року, виданим виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів, підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . 
Зі змісту заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису вбачається, що ОСОБА_1 вчиняє щодо неї домашнє насильство у психологічній формі, що полягає у погрозі фізичної розправи, залякуванні, принижуванні та образами нецензурними словами.
23 березня 2025 року відносно ОСОБА_1 видано терміновий заборонний припис серія АА №341713 у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства, що полягало у тому, що 23 березня 2025 року близько 09 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, поводився агресивно, ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим заподіяв шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_3 , внаслідок чого до нього застосовано заходи обмежувального припису, а саме: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи; заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 9 діб з 11 год 00 хв 23 березня 2025 року до 11 год 00 хв 01 квітня 2025 року. 
Доводи заявника про те, що ОСОБА_1 порушено вимоги термінового заборонного припису серія АА №341713 від 23 березня 2025 року, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Разом з тим, заявником, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення відносно неї домашнього насильства після 23 березня 2025 року, що свідчили б про продовження, систематичний характер такого насильства чи наявність існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю.
В матеріалах справи відсутні докази вчинення  ОСОБА_1  домашнього насильства щодо ОСОБА_3 після 23 березня 2025 року, відтак, враховуючи, що протягом тривалого часу відсутні випадки вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що лише самі події, які відбулися 23 березня 2025 року, не можуть бути підставою для застосування обмежувального припису у зв`язку з відсутністю доказів наявності реальних ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства.
З матеріалів справи вбачається, що між  ОСОБА_3  та її сестрою ОСОБА_9  і ОСОБА_1  існує триваючий конфлікт щодо користування квартирою, в якій вони спільно проживають, та недосягнення між ними згоди стосовно порядку її утримання, в тому числі і сплати комунальних послуг, якими користуються мешканці квартири  АДРЕСА_1 .  
12 червня 2020 року Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 10848.98 грн. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2022 року у справі №463/3838/22 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 12136.86 грн та за надані послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 16191.53 грн.  
16 січня 2023 року Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01 листопада 2021 року по 30 липня 2022 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 8678.73 грн, заборгованість за період з 01 листопада 2021 року по 30 липня 2022 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 7650.09 грн. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 січня 2024 року у справі №463/3489/23 первісний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Визначено частку ОСОБА_9 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/6 частки, не враховуючи належну ОСОБА_9 1/12 частки цієї квартири згідно свідоцтва про право на спадщину від 07 грудня 2007 року.
У задоволенні решти первісних позовних вимог – відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_8 – задоволено частково.
Визначено частку ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/6 частки.
Визначено частку ОСОБА_8 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/6 частки.
У задоволенні решти зустрічних вимог – відмовлено.
21 травня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_9 з листом, в якому просила продати їй належну ОСОБА_9 частку в квартирі АДРЕСА_1 . 
Зазначені обставини в їх сукупності підтверджують виникнення між учасниками спірних правовідносин конфліктних ситуацій з приводу користування нерухомим майном, що перебуває у їхній спільній власності, та існування у зв`язку з чим неприязних відносин між ними. 
Однак, наявність конфліктних ситуацій, які виникають між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 і ОСОБА_1 , за відсутності вчинення домашнього насильства, не можуть бути підставою для застосування обмежувального припису. 
Оцінюючи вірогідність вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, зважаючи на те, що обставини, якими заявник обгрунтовує необхідність застосування до ОСОБА_1 обмежувального припису, не підтверджуються матеріалами справи, заявником не надано належних та допустимих доказів вчинення щодо неї домашнього насильства, колегія суддів вважає, що відсутні ризики настання умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 . 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.