ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 640/3165/22
адміністративне провадження № К/990/11345/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Чиркіна С.М. та судді Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Київської міської державної адміністрації, Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
на рішення Київського окружного адміністративного суду у складі судді Лисенко В.І. від 11 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Кузьменка В.В., Василенка Я.М., Ганечко О.М. від 26 лютого 2025 року
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - Департамент територіального контролю міста Києва, Департамент), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - КП "Київблагоустрій"), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність КМДА, Департаменту та КП "Київблагоустрій" щодо невжиття заходів стосовно демонтажу самовільно встановлених воріт;
- зобов`язати Департамент та КП "Київблагоустрій" невідкладно здійснити демонтаж воріт, що перекрили в`їзд до АДРЕСА_2;
- стягнути солідарно із КМДА, Департаменту та КП "Київблагоустрій" 1 млн грн на відшкодування моральної шкоди.
2.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликався на те, що на в`їзді до АДРЕСА_1 були встановлені металеві ворота, які перешкоджали проїзду до його будинку. Після скарг позивача та інших мешканців КП "Київблагоустрій" демонтувало лише розсувну частину воріт, залишивши інші елементи, не виконавши у повному обсязі доручення Департаменту від 17 вересня 2020 року про демонтаж воріт. 09 травня 2021 року на тому ж місці були знову встановлені ворота. Інспектор Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві 21 травня 2021 року виніс припис про демонтаж протягом трьох днів, який добровільно не був виконаний, а доручення Департаменту від 23 жовтня 2021 року про демонтаж повторно встановлених воріт КП "Київблагоустрій" не виконало. КМДА з травня 2021 року по січень       2022 року не вирішила питання по суті та не надала жодної відповіді на звернення, що, на думку позивача, є неналежним урядуванням.
Департамент має право прийняти рішення про примусовий демонтаж, який виконує                              КП "Київблагоустрій".
Ворота порушують права позивача на свободу пересування, створюють перешкоди у доступі до житла та користування автомобілями, а також створюють загрозу для життя і здоров`я його сім`ї та інших мешканців, унеможливлюють доступ швидкої допомоги, поліції, газової служби та охоронних фірм, при цьому, Державна служба надзвичайних ситуацій підтвердила порушення Правил пожежної безпеки. 
Розмір моральної шкоди обґрунтовував душевними стражданнями його та сім`ї (включаючи двох неповнолітніх дітей), тривалістю бездіяльності відповідачів, повторним характером порушення та ігноруванням численних звернень позивача
3.          КМДА та Департамент не визнали позов, у спільному відзиві на позов зазначали, що позивач не надав доказів блокування доступу до його будинку. Всі заяви позивача розглянуті відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян", ОСОБА_1 не оскаржує бездіяльність в частині ненадання відповідей. Позивач не підтверджує постійне проживання на території Садового товариства "Сонячний" (далі - СТ "Сонячний"), членом якого він є. На зборах членів СТ "Сонячний" було прийнято рішення про встановлення відкатних воріт з боку в`їзду до АДРЕСА_2 у зв`язку з карантином СОVID-19, тому ОСОБА_1 має бути відомо про таке рішення зборів членів садового товариства. Крім того, позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди.  
4.          КП "Київблагоустрій" також не визнало позов, вказувало, що у законодавстві не встановлено строків демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм; комісія у складі представників Комунального підприємства та Департаменту неодноразово виїздила на АДРЕСА_2 для демонтажу воріт, проте виконанню робіт перешкоджало блокування об`єкта та під`їзних шляхів автомобілями і невідомими особами.                                   КП "Київблагоустрій" вжило всі можливі заходи, проте не має реальної можливості виконати доручення Департаменту від 23 жовтня 2021 року № 064-6667 про демонтаж. Позивач не надав доказів порушення відповідачами своїх немайнових прав. 
5.          Позивач у відповіді на відзив відповідачів зазначав, що протиправну бездіяльність підтверджує факт непроведення протягом 2 років демонтажу воріт, які блокують проїзд різних оперативних служб та його проїзд до будинку, в якому він проживає. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6.          Київський окружний адміністративний суд рішенням від 11 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, задовольнив частково позов:
- визнав протиправною бездіяльність КМДА, Департаменту та КП "Київблагоустрій" щодо непроведення демонтажу воріт, що перекрили в`їзд до АДРЕСА_2 у Дарницькому районі м. Києва;
- зобов`язав Департамент та КП "Київблагоустрій" здійснити демонтаж воріт, що перекрили в`їзд до АДРЕСА_2; 
- стягнув із КМДА, Департаменту та КП "Київблагоустрій" на користь ОСОБА_1 по 10 тис. грн з кожного на відшкодування моральної шкоди, та по 1 760,00 грн з кожного на відшкодування сплати судового збору. 
7.          Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтували свої рішення тим, що позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами та скаргами про демонтаж самовільно встановлених металевих воріт, які перешкоджали в`їзду до АДРЕСА_2. Відповідачі визнали необхідність демонтажу, але не вжили достатніх заходів для усунення перешкоди на в`їзді на АДРЕСА_2, що ускладнює проїзд до будинку позивача, де він мешкає з сім`єю. Бездіяльність відповідачів понад чотири роки порушувала права позивача на вільне пересування та безпеку, а також створювала загрозу для доступу оперативних служб, що не виправдовувалася блокуванням об`єкта, оскільки відповідачі зобов`язані були залучати поліцію для подолання опору відповідно до Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 (далі - Правила № 1051/1051). Суди відхилили як безпідставні аргументи відповідачів про відсутність строків демонтажу чи недостатність доказів проживання позивача у Дарницькому районі міста Києва. Протиправні дії відповідачів викликали у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням дієвих рішень, розчаруванням в діяльності суб`єктів владних повноважень, викликаним тривалим невирішенням питання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.          Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Департамент територіального контролю міста Києва подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
9.          На обґрунтування касаційної скарги Департамент зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили статтю 77 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) та неправильно застосували положення Закону України від 06 вересня 2005 року № 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" (далі - Закон № 2807-IV), статтю 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункт 13.3.2 Правил № 1051/1051, а також не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача), від 12 грудня 2018 року у справі № 826/10330/17 та від 30 травня 2024 року у справі № 990/49/23 (щодо достатності та переконливості наданих суб`єктом владних повноважень доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення), від 06 жовтня 2021 року у справі № 9901/191/19 (щодо значення строків поза зв`язком з конкретною ситуацією, набором фактів, умов та обставин), та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 (щодо визначення триваючого правопорушення), від 22 травня 2018 року у справі № 826/3131/17 (стосовно процедури здійснення уповноваженими органами демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) тимчасової споруди), від 30 січня 2020 року у справі № 599/1422/16-а (стосовно того, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження), від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17 (щодо КМДА та Департаменту як неналежних відповідачів у справах  про відшкодування КП "Київблагоустрій" майнової та моральної шкоди, завданої знищенням майна), від 10 травня 2023 року у справі № 204/8118/14 (щодо необхідності доведеності порушення прав, інтересів, свобод позивача), від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22 (щодо визначення дискреційних повноважень).
Також Департамент покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 13.3.2 Розділу 13 Правил 1051/1051 у подібних правовідносинах у питанні зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити демонтаж, коли у законодавстві не встановлено строк надання доручення на демонтаж та строк проведення демонтажу елементів благоустрою.
10.           ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що статтями 276, 1164 ЦК України, пунктом 6 частини першої статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", пунктами 3.1, 3.2 рішення Київської міської ради від 02 квітня 2015 року № 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" встановлено невідкладні (негайні) строки на проведення демонтажу  елементів благоустрою.
КМДА не здійснив контроль та координацію підконтрольних йому Департаменту та КП "Київблагоустрій" для вжиття невідкладних заходів; Департамент територіального контролю міста Києва тривалий період часу не приймав рішення про демонтаж самовільно встановлених воріт, а КП "Київблагоустрій" не вжив негайних (невідкладних) заходів для проведення демонтажу. Позивач просить закрити касаційне провадження, оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження та, на його думку, Департамент територіального контролю міста Києва не підтвердив наявність обставин, передбачені пунктом "а" частини п`ятої статті 328 КАС України, для оскарження судових рішень.
11.          КП "Київблагоустрій" у відзиві на касаційну скаргу вказує, що неодноразово вживало дії щодо  виконання доручення Департаменту від 23 жовтня 2021 року № 064-6667 про демонтаж воріт на в`їзді до АДРЕСА_2, проте вчинення відповідних дій було неможливим у зв`язку з блокуванням об`єкта та під`їзних шляхів автомобілями і невідомими особами, що, на думку співвідповідача, виключає наявність у його діях протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Позивач не підтвердив місце проживання та завдання моральної шкоди діями КП "Київблагоустрій".
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ 
12.           17 березня 2025 року Департамент територіального контролю міста Києва подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
13.          Верховний Суд ухвалою від 02 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі.
14.           14 квітня 2025 року ОСОБА_1 та КП "Київблагоустрій" подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу.
15.          КМДА отримала 03 квітня 2025 року копію ухвали Верховного Суду від 02 квітня          2025 року, проте не скористалася правом подати відзив на касаційну скаргу. 
16.          Верховний Суд ухвалою від 15 вересня 2025 року призначив справу до розгляду у письмовому провадженні за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи з 16 вересня 2025 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17.          Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2. 
18.           10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту територіального контролю міста Києва із заявою про демонтаж металевих воріт, встановлених невідомими особами на в`їзді на АДРЕСА_2, як незаконного елементу благоустрою, а 21 липня 2020 року подав скаргу до Голови Дарницької районної державної адміністрації (далі -Дарницька РДА). 
19.           22 липня 2020 року представник відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього природного середовища Дарницької РДА за результатами проведення перевірки правомірності встановлення воріт на АДРЕСА_2 виніс припис № 42 про надання протягом 3 днів проєктно-дозвільної документації на виявлений елемент благоустрою. 
20.           11 серпня 2020 року КП "Київблагоустрій" склав на власника воріт припис № 2019551 про надання протягом 3 днів проєктно-дозвільної документації на виявлений елемент благоустрою.
21.           17 вересня 2020 року Департамент територіального контролю міста Києва  прийняв рішення про демонтаж виявленого елемента благоустрою та надав КП "Київблагоустрій" доручення № 064-5086 здійснити демонтаж воріт.  
22.           04 листопада 2020 року КП "Київблагоустрій" демонтувало розсувну частину воріт із залишенням всіх інших елементів.
23.           09 травня 2021 року розсувну частину воріт встановлено на місці, з якого було раніше демонтовано. 
24.           11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до  Департаменту територіального контролю міста Києва та Дарницької РДА у місті Києві із заявою про демонтаж воріт. 
25.           21 травня 2021 року інспектор відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього природного середовища Дарницької РДА у місті Києві виніс новий припис           № 2010100343 про демонтаж протягом 3 днів воріт їх власником.
26.           24 травня 2021 року Дарницька РДА у місті Києві повідомила позивача про невиконання припису № 2010100343 та про внесення інформації до електронної бази КП "Київблагоустрій" для включення споруди до графіку демонтажу.
27.           24 червня 2021 року позивач надіслав до Департаменту територіального контролю міста Києва скаргу, в якій просив у найкоротші строки провести демонтаж повторно встановлених воріт та запропонував оплатити вартість таких робіт за його рахунок. 
28.           26 липня 2021 року Департамент листом повідомив ОСОБА_1 про вжиття заходів відповідно до Правил благоустрою міста Києва, а листом від 29 липня 2021 року - про звернення до Департаменту земельних ресурсів міста Києва (КМДА) для проведення перевірки. 
29.          Департамент земельних ресурсів міста Києва (КМДА) у листі від 30 серпня 2021 року за результатами  розгляду звернень ОСОБА_1 від 16 липня 2021 року та від 24 червня 2021 року повідомив, що земельна ділянка, на якій встановлені ворота, належить до комунальної форми власності і рішення про надання цієї земельної ділянки іншим особам у власність чи користування не приймались.
30.           09 вересня 2021 року Департамент територіального контролю міста Києва повідомив ОСОБА_1 про вжиття заходів відповідно до Правил благоустрою міста Києва.
31.           21 вересня 2021 року позивач надіслав до КМДА скаргу на бездіяльність Департаменту територіального контролю міста Києва, в якій просив провести у найкоротші строки демонтаж воріт.
32.           07 та 18 жовтня 2021 року Департамент територіального контролю міста Києва листами повідомив позивача про неприйняття рішення про демонтаж воріт.
33.           23 жовтня 2021 року Департамент прийняв рішення про демонтаж виявленого елемента благоустрою та надав доручення КП "Київблагоустрій" № 064-6667 про демонтаж воріт на в`їзді до АДРЕСА_2.
34.           15 грудня 2021 року ОСОБА_1 направив до КМДА та Департаменту територіального контролю міста Києва досудову вимогу про відшкодування моральної шкоди.
35.           28 та 29 грудня 2021 року комісія в складі представників Департаменту та КП "Київблагоустрій" виїздила для демонтажу воріт, який не відбувся у зв`язку з блокуванням об`єкта та під`їзних шляхів автомобілями і невідомими особами, про що складено акти б/н непроведення демонтажу та зроблені фотознімки.
36.           05 січня 2022 року Департамент територіального контролю міста Києва повідомив позивача про те, що не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.
37.           01 липня 2022 року та 07 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Департаменту скарги стосовно невиконання доручення щодо демонтажу воріт, на що отримав відповіді, що демонтаж буде здійснено, виходячи з виробничих можливостей підприємства.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
38.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить з такого.
39.          Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
40.          Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.          
41.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42.          Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
43.          Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року  відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
44.          Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
45.          Суди перевіряють дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень на відповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, зокрема щодо своєчасності, обґрунтованості та пропорційності.
46.          Заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання (стаття 1 Закону № 2807-IV).
47.          Частина перша статті 10 Закону № 2807-IV наділяє сільські, селищні і міські ради повноваженнями у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема щодо затвердження правил благоустрою територій населених пунктів та створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб). 
48.          Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад наділені повноваженнями здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів (пункт 5 частини другої статті 10 Закону № 2807-IV).
49.          Елементи благоустрою (в тому числі малі архітектурні форми, тимчасові споруди тощо) розміщуються на території об`єктів благоустрою на підставі рішень, прийнятих власниками (органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законодавством та правилами благоустрою території населеного пункту (частина перша статті 21 Закону № 2807-IV).
50.          Огорожі, ворота, ґрати належать до малих архітектурних форм відповідно до частини другої статті 21 Закону № 2807-IV.
51.          У разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм Департамент та КП "Київблагоустрій" відповідно до пункту 13.3.1 Правил № 1051/1051 вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту. Малі архітектурні форми мають бути демонтовані протягом трьох днів з моменту отримання припису.
52.          У разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент, районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми (пункт 13.3.2 Правил № 1051/1051). 
53.          Уповноважені працівники Департаменту територіального контролю міста Києва відповідно до пункту 19.2.1 розділу XIX Правил № 1051/1051 мають право вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону  № 2807-IV і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
54.          Також з огляду на пункти 3.1., 3.2 рішення Київської міської ради від 02 квітня 2015 року № 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" уповноважені працівники Департаменту зобов`язані здійснювати контроль за недопущенням самовільного встановлення (розміщення) тимчасових споруд на об`єктах благоустрою міста та невідкладно вживати в установленому порядку заходів щодо демонтажу самовільно встановлених (розміщених) тимчасових споруд з подальшим відшкодуванням усіх витрат на проведення демонтажу, перевезення, розвантаження, зберігання тимчасової споруди власником (особою, яка здійснила встановлення) тимчасової споруди. У разі відмови власників (осіб, які здійснили встановлення) тимчасових споруд від відшкодування усіх витрат на проведення демонтажу, перевезення, розвантаження, зберігання тимчасової споруди районним в місті Києві державним адміністраціям та КП "Київблагоустрій" забезпечити вжиття заходів щодо здійснення відшкодування цих витрат у судовому порядку.
55.          У разі необхідності та з метою забезпечення громадського порядку під час проведення демонтажу Департамент відповідно до пункту 20.1.12 Правил № 1051/1051 звертається до органу поліції, який подає у межах наданих прав допомогу представникам державних органів у здійсненні їх законної діяльності, якщо їм чиниться протидія або загрожує небезпека з боку правопорушників; встановлюють особу порушника, якщо особа не відома; проводять затримання особи, яка чинить опір; проводять вилучення товарної маси та беруть її під охорону до встановлення особи порушника.
56.          Доводи скаржника про відсутність у законодавстві конкретних строків для здійснення примусового демонтажу не можуть бути підставою для виправдання багаторічної бездіяльності. Відсутність чітко визначеного строку виконання обов`язку не надає суб`єкту владних повноважень права на необмежену бездіяльність. 
57.          Відповідно до загальних принципів адміністративного права, зокрема "своєчасності", закріпленого у частині другій статті 2 КАС України, владні повноваження мають реалізовуватися протягом розумного строку. У контексті усунення порушень у сфері благоустрою, які створюють перешкоди та загрозу безпеці, "розумний строк" є коротким. Вимога "невідкладності", що міститься у рішенні Київської міської ради від 02 квітня 2015 року № 317/1182, є конкретизацією принципу розумності строку саме для таких ситуацій та підкреслює обов`язок відповідачів діяти оперативно.
58.          Крім того, вимога невідкладності зазначена в пунктах 3.1, 3.2 рішення Київської міської ради від 02 квітня 2015 року № 317/1182, які зобов`язують суб`єктів владних повноважень вживати невідкладних заходів для демонтажу самовільних споруд.
59.          Правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі           № 9901/191/19 стосувалася оцінки строків, в які Президент України має прийняти указ про призначення особи на посаду судді, що не є релевантним, ураховуючи предмет та підстави позову і фактичні обстави у цій справі.
60.          Суб`єкт владних повноважень в адміністративному процесі має довести вжиття всіх можливих заходів щодо демонтажу самовільного елемента благоустрою, оскільки це є його обов`язком після невиконання припису, і затримка виконання через організаційні чи інші причини не звільняє такого суб`єкта від відповідальності.
61.          Строки адміністративних дій мають оцінюватися в контексті конкретної ситуації, і тривала бездіяльність суперечить принципу своєчасності, передбаченому статтею 2 КАС України.
62.          Таким чином, КМДА як виконавчий орган Київської міської ради, наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за благоустроєм територій населених пунктів, включаючи виявлення та усунення порушень у цій сфері. 
63.          Департамент територіального контролю міста Києва як структурний підрозділ КМДА, відповідно до Положення про Департамент територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 02 березня 2023 року № 6010/6051, є уповноваженим органом на видачу приписів, прийняття рішень про демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою та надання доручень на їх виконання. 
64.          КП "Київблагоустрій" як комунальне підприємство, створене Київською міською радою, виконує функції виконавця демонтажних робіт відповідно до пункту 13.3.2 Правил № 1051/1051 та доручень Департаменту. Зазначене підтверджує, що КП «Київблагоустрій» реалізує владні управлінські функції та наявність у нього статусу суб`єкта владних повноважень для цілей судового контролю.
65.          Таким чином, відповідачі є належними суб`єктами владних повноважень, відповідальними за демонтаж самовільних елементів благоустрою, і аргументи скаржника про їх неналежність є безпідставними, оскільки позов пред`явлено саме до органів, які мають повноваження діяти у спірних правовідносинах.
66.          Верховний Суд зазначає, що у правовідносинах, пов`язаних із забезпеченням благоустрою, де повноваження розподілені між кількома органами (координація та контроль - КМДА, прийняття рішення - Департамент, фізичне виконання - КП "Київблагоустрій"), протиправна бездіяльність може полягати у невиконанні кожним із цих органів своєї частини спільних повноважень. Неналежна координація з боку КМДА, невчинення достатніх організаційних заходів Департаментом та невиконання доручення комунальним підприємством утворюють сукупність протиправної бездіяльності, що дає підстави для визнання їх усіх належними відповідачами у справі.
67.          Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі                 № 753/15095/17 про неналежність відповідача не є застосовними у цій справі  через відмінність у фактичних обставинах та правовій природі спорів - у справі № 753/15095/17 спір стосувався цивільно-правової відповідальності за знищення майна, а у справі № 640/3165/22 - адміністративної бездіяльності та моральної шкоди, спричиненої невжиттям заходів для демонтажу самовільної споруди.
68.          Верховний Суд зазначає, що межі дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень закінчуються там, де починається його прямий обов`язок, встановлений законодавством. У спірних правовідносинах, після встановлення факту самовільного розміщення елемента благоустрою та невиконання припису про його усунення, у відповідачів виник прямий обов`язок вжиття заходів щодо демонтажу (пункт 13.3.2 Правил № 1051/1051). 
69.          Дискреція суб`єктів владних повноважень могла стосуватися організаційних аспектів (визначення конкретної дати, залучення техніки), але вона не поширювалася на вирішення питання, чи здійснювати демонтаж взагалі. Нездатність подолати організаційні перешкоди, зокрема опір третіх осіб (для чого передбачено механізм залучення поліції), є свідченням неналежного виконання обов`язку, а не правомірною реалізацією дискреційних повноважень.
70.          У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що ворота, встановлені на в`їзді до АДРЕСА_2, є самовільно розміщеною малою архітектурною формою, яка не відповідає вимогам законодавства про благоустрій та створює перешкоди для вільного пересування громадян, доступу до житла та оперативних служб, що підтверджується матеріалами справи, зокрема приписами, актами перевірок, дорученням на демонтаж.
71.          Попри неодноразові звернення позивача з липня 2020 року, видачу приписів (від 22 липня 2020 року № 42, від 11 серпня 2020 року № 2019551, від 21 травня 2021 року                         № 2010100343) та доручень на демонтаж (від 17 вересня 2020 року № 064-5086 та від 23 жовтня 2021 року № 064-6667), відповідачі не забезпечили повного та ефективного усунення порушення у сфері благоустрою. 
72.          Частковий демонтаж 04 листопада 2020 року лише розсувної частини воріт не усунув суті порушення, а повторне встановлення воріт 09 травня 2021 року не було оперативно ліквідовано.
73.          Тривалість бездіяльності понад чотири роки суперечить вимогам невідкладності, встановленим пунктами 3.1, 3.2 рішення Київської міської ради № 317/1182, та обґрунтовано визнано судами попередніх інстанцій протиправною, оскільки не відповідає критеріям своєчасності та ефективності захисту прав громадян.
74.          У такому випадку суди правомірно зобов`язали Департамент і КП "Київблагоустрій" здійснити демонтаж, оскільки їхня бездіяльність порушувала права позивача, а пункт 13.3.2 Правил № 1051/1051 прямо вказує на обов`язок вжиття заходів.
75.          Виконавчі органи місцевих рад та їх підрозділи відіграють ключову роль у забезпеченні благоустрою, зокрема шляхом здійснення примусового демонтажу самовільно розміщених тимчасових споруд.
76.          Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі            № 826/3131/17, які стосуються процедури демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди, не застосовуються до цієї справи, оскільки предметом спору не була процедура демонтажу, а суди попередніх інстанцій не досліджували питання її дотримання.
77.          Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, сформульована у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 826/10330/17 та від 30 травня 2024 року у справі № 990/49/23, на яку покликається скаржник, стосується оцінки судами переконливості наданих суб`єктом владних повноважень доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, тобто, процесуальних питань. У справі, що розглядається, відповідачі не довели правомірність своєї бездіяльності, тому висновки судів попередніх інстанцій не суперечать такій правовій позиції Великої Палати Верховного Суду. 
78.          Інші висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 квітня 2018 року у справі   № 804/401/17 (оскаржувалося застосування адміністративно-господарської санкції), від 30 січня 2020 року у справі № 599/1422/16-а (нарахування та виплата премій і матеріальної допомоги працівникам сільської ради), від 10 травня 2023 року у справі № 204/8118/14 (оскарження дійсності договору, скасування державної реєстрації та визнання права приватної власності) та від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22 (оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаної з невключення споруди до діючого Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності) не є релевантними до обставин цієї справи. 
79.          Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн з кожного відповідача, керуючись статями 23, 1167 ЦК України, враховуючи душевні страждання позивача та його сім`ї (включаючи неповнолітніх дітей), спричинені тривалою бездіяльністю, загрозою безпеці та обмеженням доступу до житла, що підтверджується заявами, скаргами та висновком Державної служби надзвичайних ситуацій про порушення пожежної безпеки. 
80.          Верховний Суд як суд касаційної інстанції, відповідно до статті 341 КАС України, не переоцінює докази та не встановлює нові обставини, а перевіряє лише правильність застосування норм права. 
81.          Доводи скаржника про недостатність доказів моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки суди повно з`ясували факти психічного напруження та розчарування позивача, а розмір відшкодування пропорційні тривалості порушення.
82.          Підсумовуючи викладене, Верховний Суд наголошує на тому, що у правовідносинах, пов`язаних із самовільним встановленням огорож, воріт та інших елементів благоустрою, що обмежують доступ до вулиць, доріг, набережних чи інших територій загального користування, пріоритетним є дотримання принципу відкритого і вільного доступу громадян до таких об`єктів. Обмеження доступу на землях комунальної або державної власності суперечить статтям 13 та 19 Конституції України, порушує права окремих осіб і суспільні інтереси, а також створює ризик формування практики системних порушень з боку приватних осіб, забудовників та об`єднань громадян.
83.          Обов`язок забезпечення належного стану благоустрою та усунення незаконно встановлених елементів покладається на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи (зокрема КМДА та її структурні підрозділи), які мають діяти ініціативно, використовувати надані їм владні повноваження, зокрема, виносити приписи про добровільне усунення перешкод, приймати рішення про демонтаж незаконно встановлених малих архітектурних форм, організовувати демонтаж за участі комунальних підприємств (КП "Київблагоустрій"), із залученням органів Національної поліції для забезпечення громадського порядку у випадках протидії або блокування виконання рішень.  
84.          Необґрунтовані затримки або формальне реагування є порушенням принципу своєчасності та ефективності (частини другої статті 2 КАС України), а незаконне встановлення воріт чи огорож створює перешкоди для роботи екстрених служб (швидкої, пожежної, поліції), що становить загрозу життю та здоров`ю громадян. Тому таке питання має не лише правовий, а й публічно-безпековий характер, що обґрунтовує необхідність негайного усунення таких перешкод.
85.          Органи місцевого самоврядування повинні забезпечувати необхідний баланс між приватними та публічними інтересами, відновлювати право громадян на безперешкодний доступ до об`єктів загального користування, запобігати порушенням та ескалації конфліктів у сфері благоустрою.
86.          При вирішенні подібних спорів суди мають надавати оцінку діям органів влади з позицій активного захисту публічного інтересу та усунення бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Ефективне здійснення владних повноважень передбачає не лише фізичний демонтаж перешкод, але й застосування заходів відповідальності до порушників правил благоустрою, включаючи відшкодування витрат на примусовий демонтаж, перевезення та зберігання конструкцій.
87.          Щодо клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить з такого. 
88.           Частина перша статті 339 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження лише у випадках, прямо передбачених пунктами 1- 5 цієї статті (відмова від скарги; непідписання чи подання неуповноваженою особою; відсутність вирішення питання про права, свободи чи інтереси скаржника у судовому рішенні; наявність вже сформованого висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах; встановлення неподібності правовідносин при відкритті провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
89.          У справі, що розглядається, касаційне провадження відкрите для формування правового висновку щодо застосування пункту 13.3.2 Правил № 1051/1051 у контексті строковості демонтажу. Підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 339 КАС України (наявність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах), немає. 
90.           ОСОБА_1 не визначає жодної з підстав, передбачених статтею 339 КАС України, для закриття касаційного провадження. Доводи клопотання фактично зводяться до незгоди з ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року про відкриття касаційного провадження та висновком Суду, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах. Такі доводи не є підставою для закриття касаційного провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
91.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
92.          У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження слід відмовити.
93.          Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм процесуального права.
94.          Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва слід залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року - без змін. 
Висновки щодо розподілу судових витрат
95.          Оскільки Верховний Суд не ухвалює нового рішення, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
96.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження.
2.          Касаційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.
3.          Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі           № 640/3165/22 залишити без змін.
4.          Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                            Я.О. Берназюк

Судді:                                                                                                            С.М. Чиркін
                                                                  
                                                                                                    В.М. Шарапа