ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                            
 
22 жовтня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 521/25844/23
провадження № 61-143св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого  -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І.,  Лідовця Р. А.,  	
 
учасники справи:
 
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
 
суб`єкт оскарження - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Кострицького В. В., Карташова О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У листопаді 2023 року    ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Малиновський ВДВС у м. Одесі) Коваленка В. О. та заступника начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Гончаренка А. В., заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»). 
Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року у справі № 521/4578/13-ц з неї було стягнено на користь Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк», банк) заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2012 року 
№ 999-00013481/1 у розмірі 26 223,30 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 262,23 грн.
На виконання зазначеного рішення суду 30 липня 2013 року видано виконавчий лист № 521/4578/13-ц, який 31 жовтня 2019 року було пред`явлено до примусового виконання до Малиновського ВДВС у м. Одесі. 
31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі - ТОВ «ФК «Фінрайт») укладений договір про відступлення прав вимоги № 126, за умовами якого 
право вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 перейшло до ТОВ «ФК «Фінрайт».
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року у справі № 521/4578/13-ц замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт».
Надалі на підставі договору про відступлення прав вимоги від 06 грудня 2021 року № 001/06-12 ТОВ «ФК «Фінрайт» відступило право вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
30 жовтня 2023 року за пропозицією ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вона добровільно виконала рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року у справі № 521/4578/13-ц та сплатила на користь нового кредитора заборгованість у розмірі 26 223,30 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 
від 09 листопада 2023 року № 3625. 
13 листопада 2023 року вона звернулася до Малиновського ВДВС у м. Одесі із заявою про виключення відомостей про неї як боржника з Єдиного реєстру боржників, шляхом ухвалення постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням боржником в повному обсязі виконавчого документа № 521/4578/13-ц на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у розмірі 26 223,30 грн, у задоволенні якої їй було відмовлено (лист начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі), оскільки з наданих нею документів не встановлено погашення заборгованості за виконавчим листом від 30 липня 2013 року № 521/4578/13-ц.
Посилаючись на те, що її заяву було розглянуто формально та незаконно відмовлено у виключенні відомостей про неї як боржника з Єдиного реєстру боржників, незважаючи на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, ОСОБА_1 просила суд: визнати неправомірним рішення начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Коваленка В. О. та заступника начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Гончаренка А. В. щодо відмови у задоволенні її заяви про виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей стосовно неї; зобов`язати начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Коваленка В. О. та заступника начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Гончаренка А. В. виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників шляхом ухвалення постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у зв`язку із фактичним виконанням боржником у повному обсязі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року за виконавчим документом № 521/4578/13-ц, виданим 30 липня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси щодо стягнення 26 223,30 грн на користь кредитора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 від стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - ТОВ «ФК «Фінрайт».
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано рішення начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Коваленка В. О. про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виключення відомостей про неї з Єдиного реєстру боржників незаконним.
Зобов`язано начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Коваленка В. О. виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників шляхом ухвалення постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у зв`язку із фактичним виконанням боржником в повному обсязі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року за виконавчим документом № 521/4578/13-ц, виданим 30 липня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси щодо стягнення 26 223,30 грн на користь кредитора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», якому перейшло право вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 від стягувача за виконавчим провадженням №60452430 - ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт».
У задоволенні інших вимог скарги відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у відповіді начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі не зазначено підстав відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо виключення з відомостей про неї з Єдиного реєстру боржників з посиланням на вимоги чинного законодавства.
Оскільки заступник начальника Малиновського ВДВС у місті Одесі Гончаренко А. В. не приймав рішення щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги в цій частині. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу Малинвського ВДВС у м. Одесі задоволено.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року 
скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги 
ОСОБА_1 . 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», а також пунктом 6 розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 (далі - Положення № 2432/5) визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.
Виконавче провадження № НОМЕР_1 завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі 
пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» системою відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не виключаються, а тому у відділу ДВС не було правових підстав та механізму виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.
Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 заінтересованою особою зазначила ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яке не є стягувачем у виконавчому провадженні, в межах якого головний державний виконавець Малиновського ВДВС в м. Одесі 23 червня 2022 року повернув виконавчий документ стягувачу ТОВ «ФК «Фінрайт» виконавчий лист № 521/4578/13-ц на підставі пункту 5 частини першої статі 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Надані заявницею докази про відсутність у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» станом на 
09 листопада 2023 року будь-яких фінансових претензій до ОСОБА_1 за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 у розмірі 26 223,30 грн не стосуються виконавчого провадження № НОМЕР_1, стороною якого зазначене товариство не було. 
Крім того, відомості про сплату боржником виконавчого збору, що є обов`язковим відповідно до вимог статі 27 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні. 
Зазначеного суд першої інстанції не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Коваленка В. О.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи  
У січні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 червня 2024 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявниця просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала вимоги статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо сплати виконавчого збору у розмірі 2 648,30 грн на депозитний рахунок відділу ДВС. 
 
Суд апеляційної інстанції не врахував, що постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу, та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні. 
 
Фактичне виконання за закінченим виконавчим провадженням № НОМЕР_1 не відбулося, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому немає підстав для стягнення із заявниці виконавчого збору. 
 
Суд апеляційної інстанції не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, вкладений у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/323/18, про те, що за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. 
 
Зважаючи на те, що вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення не призвело до фактичного виконання виконавчого документа, то відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № 6045243.
 
Вирішуючи скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не звергнув уваги на те, що заявниця оскаржує рішення керівника Малиновського ВДВС у місті Одесі щодо відмови виключити відомості про неї з Єдиного реєстру боржників, з підстав добровільного фактичного виконання у повному обсязі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року (справа № 521/4578/13-ц) згідно з виконавчим документом на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 
 
Апеляційний суд не врахував, що згідно з пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (тут і далі - Інструкція № 512/5, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
 
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, зокрема, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).
 
Таким чином, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників здійснюється за заявою боржника у випадку, коли після повернення виконавчого документа стягувачу (виконавчий документ не перебуває на примусовому виконанні), наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, повернення боргу боржником відбулося без примусового виконання та визнається кредитором. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 06 січня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Малиновського районного суду м. Одесиматеріали цивільної справи № 521/25844/23; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У лютому 2025 року матеріали справи № 521/25844/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3  частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 08 травня 2012 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 999-00013481/1.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року у справі № 521/4578/13-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2012 року 
№ 999-00013481/1, яка станом на 01 листопада 2011 року склала 26 223,30 грн, та судові витрати зі сплаті судового збору у розмірі 262,23 грн.
На виконання зазначеного рішення суду 30 липня 2013 року видано виконавчий лист № 521/4578/13-ц, який 31 жовтня 2019 року було пред`явлено до примусового виконання до Малиновського ВДВС у м. Одесі. 
Постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС 
м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Другий Малиновський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) від 31 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 521/4578/13-ц від 30 липня 2013 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості у розмірі 
26 223,30 грн та судового збору у розмірі 262,23 грн. 
31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладений договір про відступлення прав вимоги № 126, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 перейшло до ТОВ «ФК «Фінрайт».
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року у справі № 521/4578/13-ц замінено сторону виконавчого провадження кредитора ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт».
06 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір факторингу № 001/06-12, за умовами якого право вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 перейшло від ТОВ «ФК «Фінрайт» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Постановою головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 23 червня 2022 року виконавчий лист № 521/4578/13-ц, виданий 30 липня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси, повернуто стягувачу на підставі 
пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно інформацією з Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_1 станом на 11 листопада 2023 року є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 
13 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського ВДВС у м. Одесі із заявою про виключення відомостей про неї як боржника з Єдиного реєстру боржників шляхом ухвалення постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням боржником у повному обсязі виконавчого документа № 521/4578/13-ц на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у розмірі 26 223,30 грн, до якого вона додала довідку ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про закриття кредиту, гарантійний лист ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» від 20 жовтня 2023 року, договір факторингу від 06 грудня 2021 року № 001/06-12 з випискою з додатку до договору, квитанції про сплату боргу від 30 жовтня 2023 року. 
Листом Малиновського ВДВС у м. Одесі від 16 листопада 2023 року № 108174 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у задоволенні її звернення, оскільки із документів, наданих разом із заявою від 13 листопада 2023 року, не вбачається та не повідомляється щодо погашення заборгованості, зазначеної виконавчому листі № 521/4578/13-ц від 30 липня 2013 року. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення 
(стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій 
статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення. 
Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина сьома статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Звертаючись до суду зі скаргою на дії державних виконавців ОСОБА_1 посилалася на те, що вона фактично виконала у повному обсязі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року, на виконання якого було видано виконавчий лист № 521/4578/13-ц, сплативши на користь 
ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 у розмірі 26 223,30 грн. Однак у Єдиному реєстрі боржників міститься інформація про те, що вона є боржницею за закритим виконавчим провадженням № НОМЕР_1, що перешкоджає їй вільно користуватися своїм майном. 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, зокрема виходив з того, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» системою відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не виключаються, а тому у відділу ДВС не було правових підстав та механізму виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.
Надані заявницею докази про відсутність у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до неї будь-яких фінансових претензій за кредитним договором від 08 травня 2012 року не стосуються виконавчого провадження № НОМЕР_1, стороною якого зазначене товариство не було. Крім того, відомості про сплату боржником виконавчого збору, що є обов`язковим відповідно до вимог статі 27 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.
У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників здійснюється за заявою боржника у випадку, коли після повернення виконавчого документа стягувачу (виконавчий документ не перебуває на примусовому виконанні), наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, повернення боргу боржником відбулося без примусового виконання та визнається кредитором; фактичне виконання за закінченим виконавчим провадженням № НОМЕР_1 не відбулося, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому немає підстав для стягнення із заявниці виконавчого збору.
Перевіряючи такі доводи заявниці, Верховний Суд виходить з такого.
За змістом пункту 23 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).
Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист.
Тобто підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є факт виконання рішення суду у повному обсязі та у спосіб, зазначений у відповідному виконавчому документі.
При цьому перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання (постанови Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 1622/13706/2012).
Із матеріалів справи відомо, що постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Другий Малиновський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) від 31 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 521/4578/13-ц 
від 30 липня 2013 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості у розмірі 26 223,30 грн та судового збору у розмірі 262,23 грн. 
31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладений договір про відступлення прав вимоги № 126, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 перейшло до ТОВ «ФК «Фінрайт».
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року у справі № 521/4578/13-ц замінено сторону виконавчого провадження кредитора ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінрайт».
06 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір факторингу № 001/06-12, за умовами якого право вимоги за 
кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 перейшло від ТОВ «ФК «Фінрайт» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Відповідно до частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 
3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у  зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з  юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у  разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у  спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з  матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватися скарги окремо від рішення суду. 
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у  виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.
Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 
від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої 
статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої 
статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
Суд апеляційної інстанції встановив, що після укладення договору факторингу від 06 грудня 2021 року № 001/06-12 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні/виконавчому листі, тобто процесуального правонаступництва не відбулося.
Постановою головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеса від 23 червня 2022 року виконавчий лист від 30 липня 2013 року № 521/4578/13-ц повернено стягувачу - ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, сплата ОСОБА_1 30 жовтня 2023 року на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яке не було стягувачем ані у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ані за виконавчим листом від 30 липня 2013 року № 521/4578/13-ц, заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2012 року № 999-00013481/1 у розмірі 26 223,30 грн, відповідно до пропозиції товариства, зазначеної у гарантійному листі від 20 жовтня 2023 року, не є виконанням рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2013 року у справі № 521/4578/13-ц, яким із 
ОСОБА_1 стягнено заборгованість у розмірі 26 223,30 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 262,23 грн, у повному обсязі, та у спосіб, зазначений у виконавчому документі № 521/4578/13-ц.
За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі Коваленка В. О. щодо відмови у задоволенні її заяви про виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про неї, шляхом ухвалення відповідної постанови на підставі пункту 9 частини першої 
статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням боржником в повному обсязі виконавчого документа, є обґрунтованим. 
Інші доводи касаційної скарги таких висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, що є підставою для залишення касаційної скарги  ОСОБА_1 без задоволення, а постанови Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року - без змін.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	Д. Д. Луспеник  	 	
Судді:	І. Ю. Гулейков  	 	
 	Б. І. Гулько  	 	
 	Г. В. Коломієць  	 	
 	Р. А. Лідовець