ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 451/220/25
провадження № 51-2534км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,      
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,   
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 травня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                   № 12025142280000002  за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровка Яковлевського району Приморського краю РФ, громадянина України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з положеннями ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України до покарання  у виді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн;  за ч. 4 ст. 358 КК України - до покарання у виді штрафу у розмірі                          40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
На підставі положень ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи  в сумі 3 183,60 грн.
Вирішено питання про речові докази, а саме: диск DVD-R з трьома відеофайлами з нагрудної камери від 02.01.2025 ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження; посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , ухвалено знищити.
При цьому скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 03.01.2025 на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя  с. Грицеволя Шептицького району Львівської області.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він в листопаді 2024 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, маючи умисел на пособництво у виготовлені завідомо підробленого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, а саме посвідчення водія, знайшов в мережі Інтернет оголошення про виготовлення документів, після чого особисто надав невстановленій особі свої анкетні дані, фотокартку з власним зображенням, які були необхідні для виготовлення підробленого документу, й  09 листопада 2024 року у відділення Нової пошти № 1, що знаходиться в смт Лопатин по вул. Центральній, 24А Шептицького району Львівської області, отримав посилку з посвідченням водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_6 , яке він залишив при собі з метою подальшого використання підробленого документу.
Крім цього ОСОБА_6 02 січня 2025 року, близько 10:09, керуючи автомобілем марки Chevrolet Aveo на автодорозі маршрутом Буськ-Берестечко неподалік                      смт Лопатин Шептицького району Львівської області, був зупинений працівниками патрульної поліції та пред`явив на їх вимогу  посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що вказане посвідчення є підробленим, й таким чином використав завідомо підроблене посвідчення водія.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 травня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 було залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо  ОСОБА_6 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
На підтвердження своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, передчасно та незаконно ухвалив рішення про знищення речового доказу - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 .
Висновок апеляційного суду про можливість залишення у матеріалах кримінального провадження лише справжніх документів суперечить положенням п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, а також не ґрунтується на нормах чинного процесуального закону.
Прокурор зазначає, що протиправні дії ОСОБА_6 кваліфіковано лише як пособництво у підробленні документа (ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України) та використання завідомо підробленого документа (ч. 4 ст. 358 КК України), адже факт підроблення вказаного офіційного документа є предметом кримінального правопорушення в межах іншого кримінального провадження за ч. 1 ст. 358 КК України.
Як наслідок, знищення вказаного підробленого посвідчення водія унеможливить проведення ефективного розслідування та судового розгляду в іншому кримінальному провадженні щодо факту підробки вказаного офіційного документа. 
Вважає,  що документ, який визнано речовим доказом, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , необхіднозалишити при матеріалах кримінального провадження.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала подану касаційну скаргу частково, вбачаючи, що касаційний суд може самостійно змінити ухвалу апеляційного суду, а також в порядку положень ст. 433 КПК України й вирок місцевого суду, для усунення зазначеної вище помилки.
Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 433 КПК України  суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, правильності кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, аспекти призначення покарання в касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
В касаційній скарзі прокурор оскаржує лише рішення судів щодо знищення речового доказу - підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 02.01.2025 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , було визнано речовим доказом (т. 1 а.п.53), тому питання щодо його подальшої долі після розгляду кримінального провадження по суті необхідно вирішувати на підставі положень п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Верховний Суд не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що підроблений документ підлягає знищенню або передачі відповідним органам, а п. 7 ч.9 ст.100 КПК України застосовується лише до оригінальних документів, оскільки цей висновок не ґрунтується на нормах чинного кримінального процесуального закону.
В цьому аспекті колегія суддів слідує позиціям, які зазначені в постановах Верховного Суду  від 14 лютого 2019 року (справа № 761/14998/17, провадження            № 51-6870км18); від 06 жовтня 2025 року (справа № 462/1067/25, провадження              № 51-2189км 25).
Із урахуванням того, що в касаційній скарзі прокурор оскаржує лише ухвалу апеляційного суду, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду та у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України й вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речового доказу, а саме підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , підлягають  зміні.
При цьому колегія суддів відзначає, що на обґрунтованість зазначеної вище правової позиції не впливає той факт, що відповідно до акту знищення речового доказу від 04 липня 2025 року (а.с. 94) вказане посвідчення водія як речовий доказ вже було знищено, оскільки питання про долю певного речового доказу за результатами розгляду кримінального провадження в будь-якому разі має бути вирішено належно згідно з положеннями чинного законодавства. 
Керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 травня 2025 року та в порядку ч. 2               ст. 433 КПК України вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення питання про долю речового доказу змінити.
На підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_6 , що є речовим доказом, залишити в матеріалах кримінального провадження.
В решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                            ОСОБА_3