ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 468/1469/20-ц
провадження № 61-231св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк»,,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», поданою представником Дорош Іриною Іванівною, на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2023 року у складі судді Янчук С. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у складі колегії суддів:Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., Тищук Н. О.,  
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (далі - Банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позов мотивований тим, що 09 липня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 643/656-К656, згідно умов якого позичальниця отримала кредит у розмірі 20 000,00 дол. США на строк до 08 липня 2018 року зі сплатою процентів передбачених умовами договору. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 , укладено нотаріальний посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 81,7 кв. м, власником якого є відповідачі.
У зв`язку із нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, станом на 22 травня 2017 року заборгованість позичальниці за кредитним договором склала 32 366,33 дол. США, з яких 16 916,70 дол. США заборгованість за кредитом, 11 444,80 дол. США заборгованість за відсотками, 1 149,49 дол. США розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та 2 855,34 дол. США розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.
Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року у справі № 468/1052/17-ц стягнено з позичальника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 28 361,50 дол. США та витрати зі оплати судового збору в розмірі 11 000,18 грн.
Просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року, яка стягнена на підставі заочного рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року в сумі 28 361,50 дол. США та витрат по оплаті судового збору в сумі 11 000,18 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 81,7 кв. м, належного на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановленні судом обставини свідчать про припинення вказаної іпотеки на момент звернення позивача до суду з цим позовом, в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року. Так, з долученої позивачем до позовної заяви копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 176058167 від 02 серпня 2019 року вбачається, що державним реєстратором 01 серпня 2019 року на підставі листа повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки та обтяження № 69290 від 01 серпня 2019 року було проведено державну реєстрацію припинення іпотеки, здійсненої на підставі договору іпотеки за реєстровим № 747 (а. с. 29). Змістом вказаного повідомлення АТ «Укрсоцбанк» за № 69290 від 01 серпня 2019 року, наданого третьою особою, підтверджується факт звернення АТ «Укрсоцбанк» до органу державної реєстрації з проханням провести державну реєстрацію припинення обтяження та іпотеки з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року та вказаним іпотечним договором (а. с. 100).
Наслідком припинення іпотеки є припинення у позивача (іпотекодержателя) права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак суд приходить до висновку відсутності підстав для задоволення позову.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк», подану в його інтересах адвокатом Дорош І. І., задоволено частково.
Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2023 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державним реєстратором 01 серпня 2019 року на підставі листа повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки та обтяження № 69290 від 01 серпня 2019 року було проведено державну реєстрацію припинення іпотеки, здійсненої на підставі договору іпотеки за реєстровим № 747, в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року та вказаним іпотечним договором (т. 1, а. с. 29, 100).
Під час апеляційного розгляду представником позивача надано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 серпня 2020 року, в якому наявний запис про іпотеку № 32655691 де іпотекодержателем є АТ «Альфа Банк», а іпотекодавцями (майновими поручителями) є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , крім того, надано передавальний акт від 11 жовтня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа Банк». 
З метою перевірки вказаних обставин, судом апеляційної інстанції 07 листопада 2023 року зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з якого вбачається, що 01 серпня 2019 року на підставі листа про припинення іпотеки та обтяження № 69290 від 01 серпня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» державний реєстратором Ільяш О. О. КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» здійснено реєстрацію припинення іпотеки. 10 серпня 2020 року державним реєстратором Чинник Ю. І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області проведено скасування реєстраційної дії іпотеки на підставі листа АТ «Альфа-Банк» № 68 від 11 серпня 2020 року та довідки № 68255 від 11 серпня 2020 року та проведено реєстрацію змін іпотеки на підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у АТ «Сенс Банк», як правонаступника АТ «Альфа Банк», було витребувано документи на підтвердження передачі від АТ «Укрсоцбанк» зобов`язань за іпотечним договором, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , АТ «Альфа Банк» відповідно до передавального акту від 11 жовтня 2019 року, лист АТ «Альфа-Банк» від № 68 від 11 серпня 2020 року та довідку АТ «Альфа-Банк» № 68255 від 11 серпня 2020 року, на підставі яких державним реєстратором внесені зміни до Державного реєстру щодо об`єкта нерухомого майна.
Між тим, на вимоги апеляційного суду позивачем на підтвердження переходу прав іпотекодержателя від ПАТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа Банк» повідомлено про те, що первинний кредитор АТ «Укрсоцбанк» було припинений 03 грудня 2019 року, правонаступником всіх прав та обов`язків є АТ «Альфо Банк», в тому числи і по кредитному договору № 643/656-К656 та договору іпотеки, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який додається. Лист АТ «Альфа Банк» №68 від 11 серпня 2020 року та довідка «Альфа Банк» №68255 від 11 серпня 2020 року у Банку відсутні, оскільки надані до Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області.
Однак передавальний акт від 11 жовтня 2019 року без розшифрування активів, зобов`язань і капіталу, які передавалися АТ «Альфа Банк» як Банку правонаступнику та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджують перехід до АТ «Альфа Банк» та наявність кредитної заборгованості по кредитному договору № 643/656-К656, укладеному між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 у розмірі 28 361,50 дол. США станом на 22 травня 2017 року.
Тому апеляційний суд, з урахуванням наявних доказів та заперечення боржника, - третьої особи ОСОБА_5 щодо наявності заборгованості, позбавлений можливості перевірити наявність та розмір заборгованості із зазначенням її складових в рахунок якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки. Вказане свідчить про недоведеність позовних вимог у розмірі, зазначеному позивачем, а відтак позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав.
Аргументи учасників справи
27 грудня 2023 року АТ «Сенс Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило рішення судів скасувати і ухвалити нове про задоволення позову; стягнути з відповідачів на користь АТ «Сенс Банк»сплачений судовий збір.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що єдиною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог судом зазначено той факт, що нібито досліджено лист-повідомлення AT «Укрсоцбанк» за № 69290 від 01 серпня 2019 року до органу державної реєстрації з проханням провести державну реєстрацію припинення обтяження та іпотеки житлового будинку - предмета іпотеки. Однак ці обставини не відповідають дійсності, оскільки, по-перше: надана копія листа-повідомлення нібито від AT «Укрсоцбанк» за № 69290 від 01 серпня 2019 року не визнається позивачем, оскільки оригінал такої не досліджувався ні судом, ні оглядався позивачем, а тому його слід ставити під сумнів; по-друге, не досліджено судом чи мала особа, яка нібито підписала указане повідомлення, достатньо повноважень для надання цього документу. Враховуючи той факт, що внесення записів про заборону іпотеки відноситься до нотаріальних дій, для вчинення цієї дії повинна бути подана нотаріально посвідчена довіреність на представника банку для вчинення дії щодо припинення іпотеки та заборони, однак в матеріалах справи відсутні такі докази та, відповідно, судом не досліджені.
Отже судом першої інстанції зроблено неправильний висновок щодо доказів, які нібито надані стороною у справі, а оскільки докази судом не досліджувались, рішення є незаконним та необґрунтованим.
Крім того, судом не досліджено і той факт, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний запис про іпотеку № 32655691, в яких іпотекодержателем є AT Альфа-Банк», а іпотекодавцями (майновими поручителями) є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а отже іпотека є дійсною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Посилання ОСОБА_5 на копію листа-повідомлення нібито від AT «Укрсоцбанк» за № 69290 від 01 серпня 2019 року не може бути доказом виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки ставиться під сумнів позивачем, судами попередніх інстанції такий документ не досліджувався в оригіналі.
Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо встановлення факту переходу від ПАТ «Укрсоцбанку» до AT «Альфа-Банк» як правонаступника всіх прав та обов`язків. Відповідно до п. 1 Передавального акту від 11 жовтня 2019 року встановлено: наслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є AT «Альфа-Банк». Крім того, відповідно до п. 1.2 рішення № 5/2019 від 15 жовтня 2019 року встановлено: «правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у AT «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року». Відповідно до ч. 2 п. 1.2 статуту AT «Альфа-банк» зазначено: «Банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником усього майна, прав та зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Тобто в матеріалах справи наявні всі документи, що підтверджують правонаступництво AT «Альфа-банк» за всіма правами та обов`язками первинного кредитора ПАТ «Укрсоцбанк», які судом апеляційної інстанції не досліджені. Правонаступництво між ПАТ «Укрсоцбанк» та AT «Альфа-Банк» виникло шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» та AT «Альфа-Банк», а тому є всі підстави вважати, що перехід прав здійснено по всім кредитним договорам первинного кредитора.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Ухвалою Верховного Суду від07 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.   
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 09 липня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 643/656-К656, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 000,00 дол. США зі сплатою процентів та комісії, передбачених умовами договору.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 09 липня 2008 року між Банком та відповідачами (іпотекодавцями) ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір за реєстровим № 747, відповідно до умов якого виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме житловим будинком з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,7 кв. м. 
Власниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року у справі № 468/1052/17-ц з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року в розмірі 28 361,50 дол. США та витрати по оплаті судового збору в розмірі 11 000,00 грн. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 22 травня 2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року становить 32 366,33 дол. США, з яких: 16 916,70 дол. США заборгованість за кредитом, 11 444,80 дол. США заборгованість за відсотками, 1 149,49 дол. США пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 2 855,34 дол. США пеня за несвоєчасне повернення відсотків.
З долученої позивачем до позовної заяви копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №176058167 від 02 серпня 2019 року вбачається, що державним реєстратором 01 серпня 2019 року на підставі листа повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки та обтяження № 69290 від 01 серпня 2019 року було проведено державну реєстрацію припинення іпотеки, здійсненої на підставі договору іпотеки за реєстровим №747 (а. с. 29).
Змістом вказаного листа-повідомлення АТ «Укрсоцбанк», наданого третьою особою, підтверджується факт звернення АТ «Укрсоцбанк» до органу державної реєстрації з проханням провести державну реєстрацію припинення обтяження та іпотеки з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за вказаними кредитним договором та іпотечним договором (а. с. 100).
Під час апеляційного розгляду представником позивача надано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 серпня 2020 року, в якому наявний запис про іпотеку № 32655691, де іпотекодержателем є АТ «Альфа Банк», а іпотекодавцями (майновими поручителями) є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , крім того, надано передавальний акт від 11 жовтня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа Банк».
Апеляційний суд встановив, що 01 серпня 2019 року на підставі листа про припинення іпотеки та обтяження №69290 від 01 серпня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» державний реєстратором Ільяш О.О. КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» здійснено реєстрацію припинення іпотеки. 
03 грудня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи АТ «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк».
10 серпня 2020 року державним реєстратором Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області проведено скасування реєстраційної дії іпотеки на підставі листа АТ «Альфа-Банк» №68 від 11 серпня 2020 року та довідки №68255 від 11 серпня 2020 року та проведено реєстрацію змін іпотеки на підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року.
На вимогу апеляційного суду позивачем повідомлено про те, що лист АТ «Альфа Банк» № 68 від 11 серпня 2020 року та довідка «Альфа Банк» № 68255 від 11 серпня 2020 року у Банку відсутні, оскільки надані до Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області.
Наданий позивачем передавальний акт від 11 жовтня 2019 року не містить розшифрування активів, зобов`язань і капіталу, які передавалися АТ «Альфа Банк» як Банку правонаступнику, зокрема кредитної заборгованості по кредитному договору №643/656-К656, укладеному між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 .
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
У частині п`ятій статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Таким чином, іпотека є забезпеченням виконання зобов`язання та як додаткове зобов`язання поділяє долю основного зобов`язання, яке забезпечує.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598ЦК України).
У статті 599ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 
Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом (частини друга, третя статті 107 ЦК України). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що «при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності. … При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. … Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 753/5408/19 вказано, що «тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19). … Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів правонаступництва АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанк», забезпеченим іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанком»».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 902/492/17 (провадження № 12-52гс18) вказано, що «іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом). Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) зазначено, що «особа, що не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі. Отже при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі».
Разом з тим основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).
У справі, що переглядається:
в обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 дол. США. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв`язку з цим, заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року у справі № 468/1052/17-ц з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсоцбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року в розмірі 28 361,50 дол. США та витрати по оплаті судового збору в розмірі 11 000,00 грн;
суд першої інстанції встановив, що з долученої позивачем копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 176058167 від 02 серпня 2019 року вбачається, що державним реєстратором 01 серпня 2019 року на підставі листа повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотеки та обтяження № 69290 від 01 серпня 2019 року було проведено державну реєстрацію припинення іпотеки, здійсненої на підставі договору іпотеки за реєстровим № 747. Змістом вказаного повідомлення АТ «Укрсоцбанк» за № 69290 від 01 серпня 2019 року, наданого третьою особою, підтверджується факт звернення АТ «Укрсоцбанк» до органу державної реєстрації з проханням провести державну реєстрацію припинення обтяження та іпотеки з житлового будинку в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року та вказаним іпотечним договором. Тому суд зробив висновок, що встановленні судом обставини свідчать про припинення іпотеки на момент звернення позивача до суду з цим позовом, в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року;
змінюючи рішення суду першої інстанції про відмову у позові в мотивувальній частині, апеляційний суд також вважав, що наданий позивачем передавальний акт від 11 жовтня 2019 року без розшифрування активів, зобов`язань і капіталу, які передавалися АТ «Альфа Банк» як Банку правонаступнику не підтверджують перехід до АТ «Альфа Банк» та наявність кредитної заборгованості по кредитному договору № 643/656-К656, укладеному між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , у розмірі 28 361,50 дол. США станом на 22 травня 2017 року;
апеляційний суд не врахував, що при реорганізації шляхом приєднання не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. Тому передавальний акт від 11 жовтня 2019 року підтверджує виникнення універсального правонаступництва АТ «Альфа Банк» у зв`язку реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк». Заборгованість третьої особи по кредитному договору № 643/656-К656, укладеному між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , у розмірі 28 361,50 дол. США станом на 22 травня 2017 року підтверджена позивачем рішенням суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником щодо її стягнення. Таке рішення суду не має преюдиційного значення для відповідачів, які не брали участі у наведеній справі, проте це не нівелює його доказового значення. В цьому випадку відповідачі, які не визнають встановлені цим рішенням суду обставини щодо наявності та/або розміру відповідної заборгованості, вправі їх спростувати у загальному порядку;
разом з тим, аналіз матеріалів справи свідчить, що Банк при розгляді справи судом першої інстанції не заперечував та не спростував установлені судом обставини щодо звернення правопопередника позивача - АТ «Укрсоцбанк» до органу державної реєстрації з проханням провести державну реєстрацію припинення обтяження та іпотеки щодо спірного житлового будинку з підстави - повне виконанням зобов`язань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № 643/656-К656 від 09 липня 2008 року та вказаним іпотечним договором, на підставі якого 01 серпня 2019 року проведена державна реєстрація припинення іпотеки. Такі заперечення з поданням доказів про те, що 11 серпня 2020 року державним реєстратором проведено скасування реєстраційної дії іпотеки на підставі листа АТ «Альфа-Банк» № 68 від 11 серпня 2020 року та довідки № 68255 від 11 серпня 2020 року, проведено реєстрацію змін іпотеки на підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року, заявлені Банком лише до апеляційного суду. При цьому Банк не зазначав, а апеляційний суд не встановив обставин, що вказаний лист-повідомлення AT «Укрсоцбанк» за № 69290 від 01 серпня 2019 року є недостовірний або підписаний неуповноваженою особою;
тому касаційний суд не приймає відповідні доводи касаційної скарги, що вказана копія листа-повідомлення AT «Укрсоцбанк» не визнається позивачем і судом не досліджено повноважень особи, яка нібито підписала указане повідомлення.
За таких обставин апеляційний суд помилково послався на передавальний акт від 11 жовтня 2019 року як доказ наявності (відсутності) кредитної заборгованості третьої особи станом на 22 травня 2017 року та змінив мотиви судового рішення, яке відповідає закону. Тому суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без дотримання норм матеріального та процесуального права, якою змінено рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
Оскільки Верховний Суд залишає в силі рішення суду першої інстанції про відмову в позові, то розподіл судових витрат позивача не здійснюється.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року скасувати.
Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2023 року залишити в силі.
З моменту ухваленняпостанови суду касаційної інстанції постанова Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко