ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/92/25  Номер провадження 22-ц/814/3485/25	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Петренко Анни Сергіївни 

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року, ухвалене суддею Зуб Т. О., повний текст рішення складений - дата не вказана

у справі за позовом представника ОСОБА_2 – адвоката Салашного Михайла Олексійовича до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до стягнення дитиною трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

07.01.2025 представник ОСОБА_2 – адвокат Салашний М.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до стягнення дитиною трирічного віку, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 07.07.2023 ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина, згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02.51.-16/848 від 10.10.2024, зареєстрована та фактично мешкає з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання ОСОБА_2 , а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, але при цьому витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї взагалі не цікавиться. Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею трирічного віку та отримує державну допомогу при народженні дитини, якої зовсім недостатньо для її існування. Відповідач працює у в/ч НОМЕР_1 та кожного місяця отримує заробітну платню і тому має змогу сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення малолітнім сином трьох років.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Салашний Михайло Олексійович, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до стягнення дитиною трирічного віку - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 07.01.2025, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  ОСОБА_1 як батько дитини, яка не досягла трьох років, кошти на утримання позивача не надає, тому суд першої інстанції з урахуванням вимог, передбачених ст. 84 СК України, беручи до уваги матеріальне становище сторін, наявність у відповідача малолітньої дитини від іншого шлюбу, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з останнього на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку, щомісячно, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Петренко А.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом з матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_1 не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, навіть у розмірі 1/8 частини. Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначає, що бере до уваги та враховує, що відповідач має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сплачує на його утримання аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу (заробітку), та бере до уваги наявність судового наказу, за яким відповідач сплачує аліменти у розмірі частини доходу заробітку на утримання сина на користь ОСОБА_2 . Звертається увага, що суду першої інстанції неодноразово наголошувалося на тому, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться дружина та син, існує рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2025, згідно якого з ОСОБА_6 будуть стягуватися кошти на користь ОСОБА_7 на утримання малолітньої дитини – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленому для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2024, та до досягнення дитиною повноліття. Також, з ОСОБА_1 будуть стягуватися кошти на користь ОСОБА_8 на її утримання у розмірі частини всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 18.11.2024 і до досягнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку. Разом з тим, до матеріалів справи долучалися наступні докази, а саме копія постанови Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2025 №77330726 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_8 на її утримання у розмірі частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 18.11.2024, і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку; та копія постанови Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2025 №77328532 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2024, та до досягнення дитиною повноліття. Також до матеріалів справи було долучено постанову Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження №76820409 від 28.01.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.01.2025, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Тож, фактично зараз з ОСОБА_1 стягується 75% відрахувань, що вже на 5% перевищує встановлений граничний розмір 70%, закріплений (ч. 3 ст. 70 Закону №1404) та ст. 128 КЗпП, що підтверджується наданими копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень. Суд першої інстанції не звернув уваги на всі викладені факти у процесуальних документах та поясненнях представника відповідача, які підтверджуються належними та допустимими доказами, не надав оцінки долученим доказам, рішення суду першої інстанції грунтується на припущеннях суду, все це в сукупності і призвело до помилкових висновків та частковому задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Салашний М.О. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є батьком малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). 

Факт батьківства ОСОБА_1 також підтверджений висновком експерта №СЕ-19/117-25/5971-БД від 22.04.2025 (а.с. 131-136).

На даний час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла трирічного віку, позивач ОСОБА_2 здійснює за нею догляд та потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка – батька дитини.

Згідно довідки Виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02.5.1-16/848 від 10.10.2024, малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні (а.с. 10).

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_1 також має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35). 01.03.2025 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №755/20238/24, виданого 20.01.2025 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_8 аліментів на утримання сина у розмірі усіх видів його доходу і до його повноліття, починаючи стягнення з 18.11.2024 (а.с. 153).

Також на підставі судового наказу №545/209/25 від 16.01.2025, виданого Полтавським районним судом Полтавської області, 28.01.2025 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 усіх видів його доходу і до його повноліття (а.с. 154).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини.

У постанові Верховного Суду у справі №750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13.06.2018 суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №712/4702/19).

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За приписами ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Частини друга, четверта, шостастатті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.

Відповідно достатті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейне законодавство України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Згідно із статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 (Конвенцію ратифікованоЗаконом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно із частинами першою, другою статті 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 27.05.2020 у справі №712/4702/19 (провадження №61-929св20).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 07.07.2023, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 (а.с. 8), який розірвано 02.04.2024, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_3 (а.с. 11).

Батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 , зареєстрованого та виданого Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10.09.2024 (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35). 

01.03.2025 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №755/20238/24, виданого 20.01.2025 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_8 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 усіх видів його доходу і до його повноліття, починаючи стягнення з 18.11.2024 (а.с. 153). 

На підставі судового наказу №545/209/25 від 16.01.2025, виданого Полтавським районним судом Полтавської області, 28.01.2025 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 усіх видів його доходу і до його повноліття (а.с. 154).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 як батько дитини, яка не досягнула трьох років, кошти на утримання позивача не надає, тому з урахуванням вимог, передбачених ст. 84 СК України, беручи до уваги матеріальне становище сторін, наявність у відповідача малолітньої дитини від іншого шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, щомісячно, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача у даній справі у розмірі визначеному судом, то ці доводи колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, як і те, що фактично зараз з ОСОБА_1 стягується 75% відрахувань, оскільки справа не містить жодної довідки-розрахунку по жодному виконавчому провадженню, яка б це підтверджувала. Крім цього, відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 не проживає однією сім`єю з ОСОБА_8 , тобто не ведуть спільне господарство.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із висновками суду першої інстанції, які, на його думку, не відповідають дійсним обставинам справи, то ці доводи, апеляційний суд у складі колегії суддів не бере до уваги, оскільки вони жодним чином не спростовують правильних висновків суду. 

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Петренко Анни Сергіївни - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2025 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош              О. А. Лобов                        В. М. Триголов