П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 640/3649/22
провадження № 11-259заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №640/3649/22 за позовом  ОСОБА_1 до Етичної ради (першого складу Етичної ради), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рада суддів України, Вища рада правосуддя, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, визнання незаконним та скасування рішення
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) від 21 травня 2025 року (судді Васильєва І. А., Гімон М. М., Ханова Р. Ф., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.),
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1.                  У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Етичної ради (першого складу Етичної ради), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:
-            визнати протиправною бездіяльність Етичної ради (першого складу Етичної ради) щодо нерозгляду заяв позивача від 01, 23 грудня 2021 року та зобов`язати розглянути заяви, надавши позивачу за результатами розгляду належним чином оформлене рішення Етичної ради;
-            визнати незаконним та скасувати рішення Етичної ради № 1 від 12 січня 2022 року «Про відмову у допуску кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя до співбесіди».
2.           На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач наголосив на протиправній бездіяльності Етичної ради щодо нерозгляду його заяви від 01 грудня 2021 року, в якій він просив міжнародних експертів відмовитися від участі в обрані членів Вищої ради правосуддя та заяви від 23 грудня 2021 року, в якій він заявив відвід усім членам першого складу Етичної ради з тих підстав, що Етична рада не може приступати до формування доброчесної Вищої ради правосуддя без вирішення питання, пов`язаного із законністю формування Першого складу Етичної ради.
3.          Також позивач наголосив на протиправності рішення Етичної ради, яким йому відмовлено в допуску кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя до співбесіди, оскільки таке рішення містить відносно позивача негативну інформацію, що ґрунтується на припущеннях осіб, яка не підтверджена документально.
4.          Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
5.          На виконання приписів пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративну справу № 640/3649/22 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
6.           Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року справу прийнято до провадження.
7.           Ухвалою цього ж суду від 04 лютого 2025 року вирішено справу № 640/3649/22 передати на розгляд до Верховного Суду.
8.           Передаючи справу на розгляд до Верховного Суду, місцевий суд, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 10 листопада 2022 року у справі № 990/120/22, від 23 лютого 2023 року у справі № 640/20919/22, зазначив, що Верховний Суд є судом першої інстанції для розгляду питань щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу, який має повноваження оцінювати членів Вищої ради правосуддя, яким у цьому випадку є Етична рада.
9.           04 березня 2025 року ухвалою Касаційний адміністративний суд прийняв до свого провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та призначив справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 11 год 30 хв 02 квітня 2025 року в приміщенні суду за адресою: вул. Князів Острозьких, 8, корп. 5, м. Київ, 01029.
10.        24 березня 2025 року представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі (т. 1, а.с. 185-192), в якому просив закрити провадження у справі в частині нерозгляду заяв позивача від 01 та 23 грудня 2021 року та зобов`язання розглянути заяви, визнання незаконним, скасування рішення Етичної ради № 1 від 12 січня 2022 року «Про відмову у допуску кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя до співбесіди».
11.        Мотивуючи клопотання про закриття провадження у справі, представник відповідача виходив з того, що будь-які рішення, що приймаються Етичною радою до та під час здійснення процедури оцінювання кандидатів на посаду члена Вищої ради правосуддя, не зумовлюють самостійних правових наслідків, а відтак не можуть бути самостійним предметом судового розгляду. Натомість остаточні рішення, які створюють правові наслідки для кандидатів на посаду членів Вищої ради правосуддя, ухвалюються саме органами, визначеними статтею 131 Конституції України, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №   990/120/22, від 01 грудня 2022 року у справі №   990/126/22.
12.        Касаційний адміністративний суд ухвалою від 21 травня 2025 року задовольнив клопотання представника Етичної ради за позовом ОСОБА_1 та закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
13.       Постановляючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спірні у цій справі правовідносини є подібними до правовідносин, щодо яких Велика Палата Верховного Суду вже сформувала правову позицію (постанови від 07 листопада 2024 року у справі № 990/231/24, від 20 березня 2025 року) про неналежність таких спорів до юрисдикції адміністративних судів та й судовому розгляду взагалі. Оскарження рішення Етичної ради про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття цієї посади не може створювати наслідків для конкретної конкурсної процедури, серед іншого перешкоджати їй, унеможливлювати продовження, зумовлювати перегляд її результатів, створених суб`єктами призначення членів Вищої ради правосуддя. Тому обмеження в доступі до суду щодо такого оскарження має легітимну мету. 
14.        Касаційний адміністративний суд виснував, що позов ОСОБА_1 з огляду на обставини, у зв`язку з якими він звернувся до адміністративного суду, та правове регулювання правовідносин, у площині яких виник спір, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, як і судовому розгляду взагалі.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
15.        ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
16.       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі, розглянувши клопотання сторонньої особи, при цьому висновки суду не відповідали обставинам справи, порушено норми процесуального права, що призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає  провадженню, порушує конвенційне право позивача на доступ до правосуддя. 
17.        Позивач стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що «Етична рада є допоміжним органом», який лише сприяє суб`єктам обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя у встановленні відповідності кандидата на цю посаду критеріям професійної етики та доброчесності, «не маючи при цьому повноважень ухвалювати остаточне рішення» щодо призначення на цю посаду або звільнення з неї, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить вимогам законодавства.
Рух апеляційної скарги
18.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 червня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року, а ухвалою від 17 липня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Позиція інших учасників справи стосовно апеляційної скарги
19.       Етична рада у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з наведеними в ній доводами, стверджує, що вони не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 21 травня 2025 року щодо підстав для закриття провадження у справі.
20. Етична рада звертає увагу на те, що вона є допоміжним органом, який сприяє суб`єктам обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя у встановленні відповідності кандидата на цю посаду критеріям професійної етики та доброчесності, не маючи при цьому повноважень ухвалювати остаточне рішення щодо призначення кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя або звільнення з неї. 
21.        Таким чином, висновки Етичної ради щодо відповідності або невідповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності не зумовлюють самостійних правових наслідків, а відтак не можуть бути самостійним предметом судового розгляду.
22.        У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник Вищої ради правосуддя просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
23.        Представник Вищої ради правосуддя наголошує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Етична рада є допоміжним органом, який лише сприяє суб`єктам обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя у встановленні відповідності кандидата на цю посаду критеріям професійної етики та доброчесності, не маючи при цьому повноважень ухвалювати остаточне рішення щодо призначення на цю посаду або звільнення з неї.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у цій справі
24.       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
25.       Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
26.       Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
27.       Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
28.       Частиною першою статті 2 КАС установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
29.       За частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
30.       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
31.       Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС).
32.       Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
33.       Таким чином, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (або більше) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у публічних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) особи, яка звернулася до суду [такі ж висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (пункт 72), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункт 28)].
34.        Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроєкту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою (у редакції Закону України від 14 липня 2021 року № 1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - Закон № 1635-IX).
35.        Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо рішень, дій чи бездіяльності органів, які оцінюють членів Вищої ради правосуддя відповідно до Закону № 1635-IX (пункт 3 розділу VI «Перехідні положення» КАС доповнено згідно із Законом № 1635-ІХ).
36.        За сталою практикою Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд є судом першої інстанції для розгляду питань щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу, який має повноваження оцінювати членів Вищої ради правосуддя. Цим органом є Етична рада як стосовно власне такого оцінювання, так і стосовно сприяння органам, що обирають (призначають) членів Вищої ради правосуддя, у встановленні відповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності. Проте це не свідчить, що всі спори з Етичною радою належать до предметної юрисдикції адміністративного суду (до прикладу, постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/120/22, від 11 квітня 2024 року у справі № 990/106/23, від 07 листопада 2024 року у справі № 990/231/24).
37.       Правовий статус Етичної ради визначений статтею 9-1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIIІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIIІ) та пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1635-IX.
38.       За частиною першою статті 9-1 Закону 1798-VIII Етична рада утворюється з метою сприяння органам, що обирають (призначають) членів Вищої ради правосуддя, у встановленні відповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності.
39.       Етична рада для здійснення своїх повноважень ухвалює та оприлюднює на офіційному вебсайті Вищої ради правосуддя обґрунтований висновок щодо відповідності кожного кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності, складає та оприлюднює список кандидатів, рекомендованих Етичною радою для обрання (призначення) на посаду члена Вищої ради правосуддя; надсилає органу, що обирає (призначає) члена Вищої ради правосуддя, висновок щодо кожного кандидата та список кандидатів, рекомендованих Етичною радою для обрання (призначення) на посаду члена Вищої ради правосуддя (пункти 8, 9 частини двадцятої статті 9-1 Закону № 1798-VIII).
40.       Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1635-IX установлено, що Етична рада протягом шести місяців з дня затвердження її персонального складу одноразово здійснює оцінювання відповідності членів Вищої ради правосуддя (крім Голови Верховного Суду), обраних (призначених) на посаду члена Вищої ради правосуддя до набрання чинності цим Законом, критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя.
41.       Порядок та черговість оцінювання відповідності діючих членів та кандидатів у члени Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності визначаються Етичною радою з урахуванням можливості здійснення повноважень Вищою радою правосуддя згідно з Конституцією України.
42.       Для цілей такого оцінювання Етична рада діє відповідно до положень частин одинадцятої - вісімнадцятої, двадцятої, двадцять першої статті 9-1 Закону № 1798-VIII.
43.       За результатами одноразового оцінювання Етична рада може ухвалити рішення про внесення до відповідного органу, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII.
44.       Після розгляду мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя орган, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, може ухвалити таке рішення: 1) про задоволення рекомендації та звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади; 2) про відхилення рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя.
45.        Рішення Етичної ради за результатами одноразового оцінювання відповідності членів Вищої ради правосуддя (крім Голови Верховного Суду), обраних (призначених) на посаду до набрання чинності цим Законом, критеріям професійної етики та доброчесності оприлюднюються на офіційному вебпорталі судової влади України (абзаци перший - третій, п`ятий, восьмий, п`ятнадцятий пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1635-IX в порядку викладення).
46.       Касаційний адміністративний суд, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що Етична рада у питаннях не одноразового оцінювання діючих членів Вищої ради правосуддя, а під час оцінювання кандидатів у члени Вищої ради правосуддя є допоміжним органом, який лише сприяє суб`єктам обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя у встановленні відповідності кандидата на цю посаду критеріям професійної етики та доброчесності, не маючи при цьому повноважень ухвалювати остаточне рішення щодо призначення на цю посаду або звільнення з неї.
47.        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 990/111/23 зазначила, що остаточні рішення, які створюють правові наслідки для кандидатів на посаду членів Вищої ради правосуддя, ухвалюються саме за результатами голосування з`їзду суддів України, з`їзду адвокатів України, всеукраїнської конференції прокурорів, з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, Верховної Ради України (щодо обрання членів Вищої ради правосуддя), а також Президентом України (щодо їх призначення) - суб`єктами обрання (призначення) членів Вищої ради правосуддя згідно зі статтею 131 Конституції України. Відповідно таке рішення суб`єкта обрання чи призначення на посаду члена Вищої ради правосуддя має правове значення винятково для особи, щодо якої воно постановлене, і може бути оскаржене в судовому порядку лише такою особою.
48.        Висновки Етичної ради щодо відповідності або невідповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності самі собою не мають наслідком обрання / призначення на відповідну посаду, а є лише однією з умов для розгляду цих питань компетентним органом (етапом у процедурі обрання / призначення члена Вищої ради правосуддя), тобто не зумовлюють самостійних правових наслідків, а відтак не можуть бути самостійним предметом судового розгляду.
49.        З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття рішення про обрання / призначення члена Вищої ради правосуддя судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважені приймати з`їзд суддів України, Президент України, Верховна Рада України, з`їзд адвокатів України, всеукраїнська конференція прокурорів, з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ. В іншому випадку може виникати ситуація, за якої оцінка наявності або відсутності підстав для обрання / призначення кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя буде надана до вирішення цього питання компетентним суб`єктом або всупереч волі органу, який сприяє обранню / призначенню членів Вищої ради правосуддя.
50.        Спір з Етичною радою з приводу оскарження її рішень, дій або бездіяльності (крім як щодо оцінювання членів Вищої ради правосуддя), зокрема оскарження висновку щодо відповідності (невідповідності) кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності, а також списку кандидатів, рекомендованих для обрання на цю посаду, не належить до юрисдикції судів України (як і не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства), а Етична рада в таких правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, який може бути відповідачем. Водночас до предметної юрисдикції адміністративного суду належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Етичної ради у зв`язку з оцінюванням нею членів Вищої ради правосуддя, як це визначено пунктом 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1635-IX і пунктом 3 розділу VI «Перехідні положення» КАС у редакції вказаного Закону.
51.       Такі висновки кореспондуються з висновками, неодноразово викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 10 листопада 2022 року (справа № 990/120/22), від 11 квітня 2024 року (справа № 990/106/23), від 07 листопада 2024 (справа № 990/231/24). 
52.        Разом з тим ОСОБА_1 не має статусу члена Вищої ради правосуддя, у зв`язку з чим його позовні вимоги не лежать у площині правовідносин, які визначені пунктом 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1635-IX та пунктом 3 розділу VI «Перехідні положення» КАС, а відтак цей спір не належить до юрисдикції судів України (до того ж його не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).
53.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала в судових рішеннях, зокрема у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 13 березня 2019 року у справі № 9901/947/18, від 20 жовтня 2020 року у справі №   9901/160/20, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.
54.       Варто зазначити, що оцінка відповідності позивача критеріям професійної етики та доброчесності здійснювалась винятково як кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя у конкурсній процедурі. У межах такої оцінки Етична рада тільки складає висновок щодо відповідності кожного кандидата критеріям професійної етики та доброчесності, а також список кандидатів, рекомендованих для обрання на посаду члена Вищої ради правосуддя. Такі дії не є виконанням публічно-владних управлінських функцій щодо кандидатів.
55.        Стосовно доводу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо обмеження його в доступі до суду внаслідок закриття провадження у справі  Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
56.       Законодавство України спрямоване на те, щоб гарантувати стабільність правопорядку, зокрема діяльності конституційних органів державної влади. Оскарження рішення Етичної ради про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття цієї посади може створювати небажані наслідки для конкретної конкурсної процедури (зокрема, перешкоджати їй, унеможливлювати продовження, зумовлювати перегляд її результатів, створених суб`єктами призначення членів Вищої ради правосуддя). Тому обмеження у доступі до суду щодо такого оскарження має легітимну мету.
57.       Оскільки встановлена Етичною радою невідповідність кандидата ОСОБА_1 станом на певний момент у часі критеріям професійної етики та доброчесності має значення тільки для його участі в конкретному конкурсному відборі та не створює юридичних наслідків для можливої подальшої його участі в інших процедурах професійного оцінювання, закриття провадження в адміністративній справі про визнання протиправним і скасування рішення Етичної ради про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття цієї посади є пропорційним наведеній вище легітимній меті та не нівелює суті права на доступ до суду.
58.        Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи позивача щодо відсутності у адвоката Марущак А. Р. права представляти інтереси Етичної ради, оскільки на підтвердження своїх повноважень адвокатом надано ордер, виданий адвокатським об`єднанням на підставі договору про надання правової допомоги № 01-2316/22 від 28 липня 2022 року, який відповідає вимогам статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
59.       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 239 КАС).
60.       Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та що правильно застосовано норму пункту 1 частини першої статті 238 КАС із закриттям провадження у справі.
61.       Суд не порушив норму частини першої статті 239 КАС, роз`яснивши позивачу в ухвалі про закриття провадження у справі, що його позовні вимоги не підлягають судовому розгляду. 
62.       Частиною другою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
63.       У контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.
64.        Доводи позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та не дають підстав для оцінки ухвали Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року як незаконної та необґрунтованої.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
65.       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
66.       Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
67.       Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі, правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 242, 266, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2025 у справі № 640/3649/22 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради (першого складу Етичної ради), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рада суддів України, Вища рада правосуддя, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, визнання незаконним та скасування рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                        Н. В. Шевцова 
Судді: | О. О. Банасько           О. Л. Булейко           І. А. Воробйова           О. А. Губська          А. А. Ємець           В. В. Король          С. І. Кравченко          О. В. Кривенда | | М. В. Мазур С. О. Погрібний Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець О. В. Ступак І. В. Ткач В. Ю. Уркевич Є. А. Усенко