ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 706/1630/16-к
провадження № 51-1735 км 25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12016250000000014, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сичівка Христинівського району Черкаської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року вирок місцевого суду скасовано таухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст.135 КК України у виді на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 286 КК України на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_6 . 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За обставин, викладених у вироку апеляційного суду, ОСОБА_6  визнано винуватим у тому, що він 24 січня 2016 року, близько 17 год, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леніна, неподалік будинку АДРЕСА_2, будучи засліпленим світлом фар невстановленого слідством автомобіля, порушуючи вимоги п. 2.3. б), 12.3; 19.3. Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015), був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в момент виникнення небезпеки для руху, які він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху безпечного об`їзду перешкоди, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився і не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода 
ОСОБА_7 , яка рухалась в попутному напрямку, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.
Крім того, ОСОБА_6 у порушення вимог п. 2.10. а), г) Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015) не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги ОСОБА_7 , не викликав карету швидкої медичної допомоги та з місця пригоди зник. Згідно з висновком експертизи характер, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, зберігали їй життя в разі надання своєчасної медичної допомоги, оскільки після отримання поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки остання могла померти протягом часу від 40 хв. до 2-3 год.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржуваний вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Зазначає, що вироком районного суду від 15 березня 2018 року він був виправданий, у подальшому цей вирок було скасовано судом апеляційної інстанції лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалення апеляційним судом щодо нього обвинувального вироку суперечить вимогам ч. 2 ст. 416 КПК України та не узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Стверджує, що висновки апеляційного суду про доведеність його винуватості ґрунтуються на недопустимих та непрямих доказах, зокрема, звертає увагу на те, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення внесені не у спосіб, визначений процесуальним законодавством; протокол огляду місця події містить ряд суттєвих суперечностей, виправлень та нерозбірливих висловів; судово - медична експертиза № 05-7-02/40 визначеним чинним законодавством критеріям не відповідає та проведена до внесення відомостей до ЄРДР; вилучення з його домоволодіння під виглядом огляду місця події автомобіля ВАЗ 2101 та металевих пластин фактично було обшуком, який проведений за відсутності ухвали слідчого судді, тому є недопустимими доказами, як вказаний протокол огляду, так і похідний доказ - протокол огляду транспортного засобу. Також вказує, що жоден із висновків експерта вимогам ст. 101, 102 КПК України не відповідають, оскільки у всіх них відсутня дослідницька частина, не вказані застосовані методики, докладний опис досліджень та висновків.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржуване рішення залишити без зміни, а також завила клопотання про передачу вказаного кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові  від 23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к, провадження № 51-7543 кмо18).
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Приписами ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2018 року   ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.
На даний вирок прокурором була подана апеляційна скарга, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду,  невідповідності висновків суду фактичним обставинам, істотного порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановлення апеляційним судом нового обвинувального вироку за ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок суду скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому в обґрунтування зазначено, що місцевим судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про порушення судом правил оцінки доказів та доведеність винуватості   ОСОБА_6  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вказаний суд не розглянув, оскільки не виклав власного ставлення щодо їх обґрунтованості. В ухвалі апеляційного суду не зазначено, що підставою для скасування вироку суду є необґрунтоване виправдання  ОСОБА_6 .
В подальшому, за результатами нового розгляду суд першої інстанції ухвалив вирок від 29 листопада 2023 року, яким  ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних  кримінальних правопорушень.
В апеляційній скарзі прокурор просив суд апеляційної інстанції скасувати вирок місцевого суду від 29.11.2023 та постановити новий вирок, яким визнати  ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 286, ч. 3 ст.135 КК України, та призначити йому покарання.
Черкаський апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду скасував вирок місцевого суду та ухвалив новий вирок від 06 лютого 2025 року, яким визнав  ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 
5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. 
Вказані вимоги кримінального процесуального закону спрямовані на забезпечення правової визначеності для обвинуваченого шляхом встановлення законодавчої заборони погіршення його становища під час нового розгляду в суді першої інстанції після скасування апеляційним судом попереднього судового рішення місцевого суду.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к, провадження № 51-7543 кмо18) дійшла висновку про те, що у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог статей 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК України він не може залишити поза увагою доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора чи потерпілого, щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону під час нового розгляду. При цьому, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів прокурора чи потерпілого в апеляційних скаргах, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх неспроможними, під час скасування оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначення нового розгляду в суді першої інстанції повинен також указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.
Згідно висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070 кмо19), погіршення становища обвинуваченого можливе виключно за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а відповідно до ст. 416 КПК України таке погіршення може мати місце тільки, якщо вирок було скасовано з цих підстав (або також із цих підстав). Частиною 3 статті 409 КПК України встановлено заборону скасування виправдувального вироку лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого, а статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції. 
Наголосивши на тому, що засудження особи під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку є крайнім за тяжкістю випадком погіршення становища особи в кримінальному провадженні, об`єднана палата зробила висновок, що вказані вище норми кримінального процесуального законодавства мають в однаковій мірі застосовуватися як під час нового розгляду після скасування вироку за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, так і під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку.
Враховуючи, що виправдувальний вирок місцевого суду від 15 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 був скасований апеляційним судом лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то, виходячи з викладених вище правових позицій об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, Черкаським апеляційним судом обвинувальний вирок від 
06 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме положень ч. 2 ст. 416 КПК України, тому вказаний вирок підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження щодо   ОСОБА_6 - закриттю, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 436 КПК України.
При цьому, таке рішення узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к, провадження № 51-7543 кмо18) та від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070 кмо19), і в даному конкретному випадку відсутня інша процесуальна можливість усунути допущене судом апеляційної інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону без погіршення становища   ОСОБА_6 , який вироком суду першої інстанції був виправданий в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, підстави для відступу від висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові  від 
23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к, провадження № 51-7543 кмо18), відсутні, тому клопотання прокурора про передачу вказаного кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати задоволенню не підлягає. 
Оскільки оскаржений вирок суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження - закриттю, тому колегія суддів не перевіряє інші доводи касаційної скарги засудженого.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого   ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 436 КПК України.  
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                        ОСОБА_3