Справа № 299/6646/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       28 серпня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуга С.Д., Собослоя Г.Г.
за участю секретаря судового засідання: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі в справі, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2025 року, ухвалене суддею Надопта А.А., в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Виноградівська міська рада про визнання особи безвісно відсутньою
встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 , заінтересована особа: Виноградівська міська рада звернувся до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою.
Заяву мотивує тим, що заявник є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується їх з братом актовими записами про народження.
             Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_2 вказує, що близьких родичів, крім нього, зниклий безвісти брат не мав, оскільки батьки померли, а саме: батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заявник зазначає, що 20.07.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено позивача що його брат підполковник ОСОБА_3 , офіцер морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу по загальній мобілізації 27.04.2022, при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине, Запорізької області 18.07.2023 - зник безвісти. 
Заявник 20.07.2024 звернувся до відділення поліції №1 Берегівського району Закарпатської області з заявою про зникнення безвісті брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та просив прийняти міри по пошуку брата. Вищенаведене звернення було зареєстровано, та внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження за №12023071080000497, проте, більше року, відомостей про зниклого брата немає.
Станом на сьогоднішній день заявник має потребу для реалізації своїх цивільних прав для оформлення спадщини, однак реєстрація місця проживання зниклого брата обмежують права заявника в отриманні гарантованих державою прав, а тому заявник вимушений звернутися до суду з заявою про визнання зниклим безвісти свого брата, а відтак просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого АДРЕСА_1 безвісно відсутнім.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2025 року заяву задоволено.
       Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого є АДРЕСА_1 безвісно відсутнім.
Початком безвісної відсутності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого є АДРЕСА_1 , вважати 18.07.2023.

Не погоджуючись із рішенням  ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі в справі подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви.
       Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним.
       Зазначає, що її дядьком, заявником, умисно не було зазначено її, ОСОБА_1 , оскільки така є донькою зниклого ОСОБА_3 , а тому такі дії заявника є вкрай недобросовісною поведінкою.
       Така поведінка заявника була спрямована на те, щоб приховати факт визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім та отримати переваги під час оформлення спадщини.
       Також вважає, що її слід було долучити або в якості співзаявниці або заінтересованої особи, однак заявником цього зроблено не було.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. 
ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі в розгляді справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Подану нею апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.
       Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся судом шляхом надіслання йому судової повістки поштовими засобами зв`язку, яка повернулася 02.06.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відповідач Виноградівська міська рада повідомлений на їх офіційну електронну адресу, шляхом надіслання електронної повістки, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка від 19.05.2025 (а.с.82). 
У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.07.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено заявника, що його брат підполковник ОСОБА_3 , офіцер морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу по загальній мобілізації 27.04.2022, який при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине, Запорізької області 18.07.2023 - зник безвісти. 
Заявник 20.07.2024 звернувся до відділення поліції №1 Берегівського району Закарпатської області з заявою про зникнення безвісті брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та просив прийняти міри по пошуку брата, дане звернення було зареєстровано, внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження за №12023071080000497.
Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була адреса: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.09.1991 виданого повторно, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
        ОСОБА_5 , мати заявника та ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 17.12.2022.
        ОСОБА_4 , батько заявника та ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 09.02.1994.
       Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 16.06.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

       Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць – перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).
Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).
Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).
Безвісна відсутність – це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

        ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про оголошення його брата – ОСОБА_3 безвісно відсутнім, оскільки останній є військовослужбовцем та згідно повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 18.07.2023 при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту с. Роботине Запорізької області – зник безвісти.
       Поліцією зареєстровано заяву ОСОБА_2 щодо зникнення його брата та відкрито кримінальне провадження №12023071080000497, однак вже більше року про брата заявника не відомо нічого. А тому, оскільки заявник має потребу в реалізації своїх спадкових прав щодо майна брата, то останній вимушений звернутися із відповідною заявою до суду.
       Суд першої інстанції задовольнив заяву ОСОБА_2 та визнав ОСОБА_3 безвісно відсутнім. Початком безвісної відсутності вважати 18.07.2023. 
        ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі в розгляді справи, подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що вона є донькою ОСОБА_3 , якого визнано безвісно відсутнім.
       Зазначала, що її не було залучено до розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки її дядько – ОСОБА_2 бажає оформити право власності за ОСОБА_3 на себе, без врахування того факту, що вона є донькою зниклої безвісти особи.
       Апеляційний суд проаналізувавши підстави скарги та матеріали справи, погоджується з позицією ОСОБА_1 , з огляду на таке.
       Частиною 1 статті 307 ЦПК України визначено, що суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.
       Частиною 2 статті 307 ЦПК України зазначається, що суд вживає заходи через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном особи, яка визнана судом безвісно відсутньою.
       Проте, всупереч положень статті 307 ЦПК України, судом першої інстанції не встановлено всього кола осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також не врахував, що над майном такої особи встановлюється опіка. Судом не залучено ОСОБА_1 та орган опіки та піклування до розгляду справи, що є процесуальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування судового рішення, п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 у справі №523/2001/19, касаційний суд виснував, що при визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Також, в даній справі касаційний суд виклав сукупність юридичних фактів визнання особи безвісно відсутньою, зокрема: 
1) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; 
2) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;
3) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;
4) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
       Щодо наявності у заявника правової зацікавленості у вирішення даного питання, то суд першої інстанції не дослідив належним чином, що ОСОБА_2 всупереч закріпленої презумпції, що особа, яка визнана судом безвісно відсутньою є живою, не врахував відсутність права спадкування у останнього, оскільки успадкувати майно можна тільки за померлою особою, а смерть ОСОБА_3 не є підтвердженою.
       Крім цього, слід враховувати той факт, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, а з урахуванням постійних обмінів полоненими, які вважалися безвісно відсутніми з початку повномасштабного вторгнення, то не можна вважати, що брат заявника помер.
       Таким чином, суд першої інстанції не врахував вищезазначеного та прийшов до помилкових висновків щодо задоволення заяви ОСОБА_2 , а тому рішення, яке ухвалене без належного дослідження всіх обставин, які мають значення для розгляду справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права підлягає скасуванню на підставі статті 376 ЦПК України та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні поданої заяви.
       У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 908,40 грн., які сплатила ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що апеляційний суд відмовив у задоволенні поданої ним заяви про визнання особи безвісно відсутньою.
       Враховуючи вищенаведене та керуючись приписами статей 12, 18, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд
ухвалив:
       апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка не брала участі в справі, задовольнити.
       Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2025 року, скасувати та ухвалити в даній справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про визнання особи безвісно відсутньою.
       Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 судові витрати у розмірі 908,40 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови суду складено 08 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: