Справа № 149/1772/25 
Провадження № 33/801/936/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник  І. В.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянув в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Олянюка В. Л. на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
у с т а н о в и в :
Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 29 травня 2025 року близько 06 год 26 хв по вул. Івана Богуна, 79 у м. Хмільник Вінницької області він керував автомобілем ВАЗ 210700-20, н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. 
Огляд на стан сп`яніння проводився із використанням приладу «Drager FRLM 0357». Результат огляду – 0,56 проміле. 
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на стан сп`яніння, а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник Олянюк В. Л., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що: 
судом першої інстанції не досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення; 
матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції; 
протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 , не може бути визнаний належним доказом, оскільки зафіксовані на відеозаписі події не узгоджуються з обставинами, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення - факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Установлено, що 29.05.2025 близько 06 год 26 хв по вул. Івана Богуна, 79 у м. Хмільник Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 210700-20, н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.
Огляд на стан сп`яніння проводився поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Drager FRLM 0357» та безперервного відеозапису. 
Згідно з результатами показу приладу «Drager FRLM 0357» ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду – 0,56 проміле.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пункт 3 розділу ІХ Інструкції передбачає, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі за змістом - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
Відповідно до ч. 3 статті 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Судом установлено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, погодився з його результатами та не наполягав на проведенні повторного огляду в закладі охорони здоров`я.
Указані обставини підтверджуються власноручним підписом правопорушника на роздруківці результату тесту.
Судом було оглянуто матеріали відеофіксації з нагрудної камери працівника поліції під час виявлення правопорушення та проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке мало місце 29 травня 2025 року.
З указаного відеозапису слідує, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб ВАЗ 210700-20, н. з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . У ході спілкування працівників поліції з водієм, в останнього були виявлені типові зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Працівником поліції зафіксований огляд водія на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager FRLM 0357».
Як слідує з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 фактично підтвердив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, на початку спілкування він зазначає: 06:27:38 «вчора трошки випив коньяку; вчора було, питань немає; сьогодні спішу на роботу». У подальшому пояснив: 06:28:15 «з хлопцями випили коньяку! Це факт. Можливо ще сьогодні тримає», тобто прямо визнав вживання алкоголю напередодні зупинки його працівниками поліції. 
Більше того, згідно з відеозаписом, після проведення освідування та отримання позитивного результату о 06:31:27, ОСОБА_1 прямо визнав свою провину, заявивши: «козаки, реально спішу на службу…», чим підтвердив, що перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.
З огляду на викладене, огляд проведений відповідно до Інструкції та ст. 266 КУпАП. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Доводи захисника Олянюка В. Л. про те, що на відеозаписі зафіксовано лише припаркований автомобіль, поблизу якого знаходився ОСОБА_1 , а сам факт керування транспортним засобом останнім не зафіксовано, є безпідставними та не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, з дослідженого у судовому засіданні відеозапису слідує, що під час перебування ОСОБА_1 безпосередньо біля автомобіля марки ВАЗ чітко зафіксовано роботу двигуна вказаного транспортного засобу. З огляду на те, що саме у цей час ніяких інших осіб поряд із транспортним засобом не було, а ОСОБА_1 перебував на місці водія, наведені обставини в сукупності свідчать про те, що саме він здійснював керування цим автомобілем.
Отже, посилання сторони захисту на відсутність доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються дослідженим у судовому засіданні відеозаписом.
Ба більше, - як слідує з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факту керування транспортним засобом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, відеозапис, навіть якщо він не відображає повну картину подій, визнається належним доказом, якщо з його змісту можливо встановити обставини, що мають значення для справи. 
Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
Інші аргументи на які посилається захисник зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Наявні в матеріалах справи докази підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно. 
Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича залишити без задоволення.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                       С. К. Медвецький