ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/12564/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року (суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі №160/12564/25 за позовом ОСОБА_1 до Начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової Катерини Миколаївни, Державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича     про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової Катерини Миколаївни, державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича, в якому просить:
визнати протиправними дії та постанови від 23.04.2025 державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № 77882850 про відкриття виконавчого провадження, про мінімальний розмір витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника ОСОБА_1 ;
скасувати постанови державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича від 23.04.2025 у виконавчому провадженні № 77882850 про відкриття виконавчого провадження, про мінімальний розмір витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України в редакції від 09.04.2025;
зобов`язати державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича винести постанову про закриття виконавчого провадження № 77882850 у зв`язку з тим, що його відкриття було передчасним через те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі № 204/9551/18 не набрало законної сили;
стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15000,00 грн та відсотки за користування кредитом за договором № 5491309 від 28.04.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, завданої їй незаконними діями державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича;
стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 31494,80 грн, завданої їй незаконними діями державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року повернуто позивачу.  
Позивачка, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви неповно з`ясував обставини, що мають значення в розрізі можливості відкриття провадження, а саме, що позивачкою надано уточнену позовну заяву через Електронний Суд, в якій усунуто недоліки вказані судом. 
У відзиві на апеляційну скаргу Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю десять днів з дня вручення ухвали, шляхом подання (надіслання) до суду: позовної заяви, складеної відповідно до вимог ст. 160 КАС України, в якій визначитися з відповідачем з урахуванням ч. 3 ст. 287 КАС України та зазначити відомості про відповідача, передбачені п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, викласти зміст позовних вимог з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України; доказів надіслання копії позовної заяви та копій доданих до неї документів до електронного кабінету відповідача; документів, які підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, або документ про сплату судового збору в сумі 2906,88 грн.
13.05.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви з доданими документами, у тому числі позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову від 23.04.2025 державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № 77882850 про відкриття виконавчого провадження на суму стягнення у виконавчому провадженні 5378,80 грн, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України в редакції від 09.04.2025;
визнати протиправною та скасувати постанову від 23.04.2025 державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № 77882850 про арешт майна боржника ОСОБА_1 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України в редакції від 09.04.2025;
визнати протиправною та скасувати постанову від 23.04.2025 державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № 77882850 про мінімальний розмір витрат виконавчого провадження № 77882850 на суму 69 грн – за винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, 369,00 грн - загальна сума мінімальних витрат виконавчого провадження № 77882850, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України в редакції від 09.04.2025;
визнати протиправною та скасувати постанову від 23.04.2025 державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № 77882850 про стягнення виконавчого збору на суму 537,88 грн, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України в редакції від 09.04.2025;
визнати протиправними дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № 77882850, що полягають у передчасному винесенні постанов від 23.04.2025 про відкриття виконавчого провадження, про мінімальний розмір витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника ОСОБА_1 без перевірки судового рішення від 13.02.2024 Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 204/9551/18 невідомо якого провадження на предмет відповідності вимогам ст. 236 ГПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, та без перевірки доходів ОСОБА_1 , з яких може бути здійснено стягнення судового збору у розмірі 5378,80 грн у виконавчому провадженні № 77882850 без накладення арешту на її доходи відповідно ч. 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 09.02.2025;
зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закриття виконавчого провадження № 77882850 у зв`язку з тим, що його відкриття було передчасним за умови ненабуття законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі № 204/9551/18 невідомо в якому провадженні;
зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову у виконавчому провадженні № 77882850 про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що даний арешт накладений передчасно, без перевірки доходів боржника, з яких здійснюються стягнення та на які накладається арешт у виконавчому провадженні відповідно ч. 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 09.02.2025, та за умови ненабуття законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі № 204/9551/18 невідомо в якому провадженні;
стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15000,00 грн та відсотки за користування кредитом за договором № 5491309 від 28.04.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, завданої їй незаконними діями державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича;
стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20000,00 грн та відсотки за користування кредитом за договором № 2293444 від 10.05.2025 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», завданої їй незаконними діями державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича;
стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 31494,80 грн, завданої їй незаконними діями державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича. 
Також в порядку усунення недоліків позивачем подано докази надіслання виправленої позовної заяви з додатками до електронних кабінетів відповідачів.
Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в ухвалі від 06.05.2025 судом було зазначено перелік документів, які необхідно подати до суду в порядку усунення недоліків позовної заяви та вказано недоліки позовної заяви, для усунення яких позивачу було надано достатній строк. однак вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху виконано позивачкою не в повному обсязі, а саме в частині зазначення у виправленій позовній заяві відповідача та викладення змісту позовних вимог з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України щодо позовних вимог про стягнення коштів на відшкодування шкоди.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Колегія суддів ураховує, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненні особи до суду. Проте відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18, а також Верховним Судом у постанові від 31.10.2023 у справі № 380/14623/22.
Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
При цьому, КАС України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Отже, стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодексом адміністративного судочинства України, частиною 1 статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до норм частин 2, 3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього   Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Так, формулювання позовних вимог у відповідності з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України зокрема спрямоване на дотримання розгляду спору у відповідності з обґрунтуваннями позовної заяви та її вимогами, задля належного та ефективного захисту прав особи, яка звернулась до суду. Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Згідно із статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Водночас пунктом 4 частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Колегія суддів зауважує, що окремі неточності   формулювання позовних вимог у цьому випадку, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду, та позбавлення цим самим права на доступ особи до правосуддя, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обґрунтованими/необґрунтованими.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.01.2025 по справі № 320/14843/23 наголошено на тому, що встановлюючи вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, стаття 160 КАС України (так само, як і інші норми цього Кодексу) не вимагає конкретної форми, в якій мають бути викладені позовні вимоги та підстави на їх обґрунтування. Позивач має право довільно викладати зміст позовних вимог, підстави позову, спосіб (способи) захисту порушеного права або інтересу, передбачений законом або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити в рішенні. Неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути ідставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС України) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі уточненої позовної заяви і доданих до неї доказів.
Верховний Суд неодноразово вказував, що застосовуючи процесуальні норми суди мають керуватися принципом розумності, відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.
Вищевказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.02.2023 у справі № 580/5209/22.
Також Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 звернув увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати, як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).
При цьому Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява № 48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Проаналізувавши наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, адже мотивувальна частина позовної заяви дає змогу встановити у чому саме полягає протиправність дій (бездіяльності) відповідачів.
Однак, суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини справи в установлений законом спосіб.
Адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС).
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС).
Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові від 31.08.2023 по справі № 990/114/23 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що: «Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.».
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції недоліки позовної заяви не перешкоджають суду відкрити провадження по справі, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції формальним підходом до застосування ст.ст.160, 161 КАС України, та в подальшому поверненням позовної заяви, з урахування приписів ст. 169 цього Кодексу.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Судому викладеними у постанові від 26.10.2023 у справі № 120/6360/23.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.
Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року в адміністративній справі №160/12564/25 скасувати.
Справу № 160/12564/25 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров