Номер провадження: 33/813/1631/25
Номер справи місцевого суду: 510/1005/25 
Головуючий у першій інстанції Бошков І. Д. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Ренійського районного суду від 23 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інспектора прикордонної служби 1 категорії четвертого віпс (тип А), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, 

в с т а н о в и в:

Постановою Ренійського районного суду від 23 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 01.05.2025, виконуючи наказ охорони державного кордону в прикордонному наряді «Перевірка документів», не здійснював проведення звірки фотокартки з особами пред`явниками, не повертав документи членам екіпажу та не здійснював ідентифікацію користувача після кожної активації відео реєстратора, чим порушив вимоги п. 2.5. Наказу АДПСУ № 407 від 05.06.2012, п. 3 розділу І та п. 4, 5 розділу ІІІ Наказу МВС № 244 від 04.04.2019, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скарго, в якій просить постанову змінити, виключивши з мотивувальної частини «суд признає мінімальний розмір штрафу, з урахуванням того, що ОСОБА_2 визнав свою провину у повному обсязі», звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та оголосити усне зауваження. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- визнання вини не є обставиною, яка пом`якшує відповідальність, а є засобом реалізації права на захист, тому судом першої інстанції, в порушення принципу невинуватості, зазначено, що визнання вини ОСОБА_1 є підставою для призначення мінімального штрафу;
- суд першої інстанції не врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який вперше притягається до адміністративної відповідальності, особисті письмові пояснення та надані довідки про майновий стан, щире каяття, а також те, що дане правопорушення не заподіяло значної шкоди особам, суспільним та державним інтересам, що свідчить про його малозначність;
- застосування усного зауваження буде достатньою мірою, як захід адміністративної відповідальності, що застосовується з метою виховання особи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що копію постанови отримав 07.07.2025. 
До судового засідання ОСОБА_1 не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи: поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 48-51), що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 23.06.2025 за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Проте, матеріали справи не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.
В графі протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 262656 від 14.05.2025 щодо дати та часу розгляду справи відсутня така інформація.
З заявою про ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_1 звернувся 26.06.2025, ознайомився 27.06.2025 (а.с. 30).
З заявою про видачу копії постанови ОСОБА_1 звернувся 26.06.2025, отримав 07.07.2025 (а.с. 31).
14.07.2025 ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою 
Враховуючи, що матеріали справи не містять належного повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи, апеляційний суд вважає, що вказані підстави для поновлення є обґрунтованими та за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови.
Щодо суті апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 2 ст. 172-18 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, в умовах особливого періоду.
Стаття 172-18 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-18 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 24 лютого 2022 року, після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово був продовжений та триває по сьогоднішній час.
Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 , суд вважав доведеним його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія ПдРУ № 262656 від 14.05.2025; рапортом про результати роботи на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; заявою ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, де свою провину визнав; витягом з Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Виходячи з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 262656 від 14.05.2025, 01.05.2025 ОСОБА_1 , виконуючи наказ охорони державного кордону в прикордонному наряді «Перевірка документів», не здійснював проведення звірки фотокартки з особами пред`явниками, не повертав документи членам екіпажу та не здійснював ідентифікацію користувача після кожної активації відеореєстратора, чим порушив вимоги п. 2.5. Наказу АДПСУ № 407 від 05.06.2012, п. 3 розділу І та п. 4, 5 розділу ІІІ Наказу МВС № 244 від 04.04.2019, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.
Згідно з п. 2.5. Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.06.2012 № 407, під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд «Перевірка документів» повинен:
- оглянути паспортний документ, що пред`являється, визначити його вид і відповідність установленому зразку;
- звірити фотокартку в паспортному документі з особою пред`явника;
- перевірити візуально, а за потреби з використанням технічних засобів, чи немає у паспортному документі підробок або їх ознак;
- перевірити правильність заповнення паспортного документа;
- перевірити, чи всі особи, вписані в паспортний документ, прямують через державний кордон;
- здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України;
- ввести інформацію про особу до бази даних „Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України” (відповідно до Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 липня 2007 року за № 765/14032);
- у випадках, передбачених законодавством, проставити в документі відмітку про перетинання державного кордону;
- повернути документ пред`явникові.
Відповідно до Інструкції про порядок використання автоматичної фото- і відеотехніки під час виконання службових обов`язків посадовими і службовими особами Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 квітня 2019 року № 244 (далі Інструкція), автоматична фото- і відеотехніка використовується уповноваженими особами Держприкордонслужби з метою запобігання, виявлення або фіксування правопорушень та забезпечення публічної безпеки і правопорядку в пунктах пропуску, КПВВ, у контрольованих прикордонних районах та в межах виключної (морської) економічної зони України.
Автоматична фото- і відеотехніка закріплюється на службових транспортних засобах і на форменому одязі уповноважених осіб Держприкордонслужби під час безпосереднього виконання ними службових обов`язків, у тому числі під час охорони державного кордону на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах і суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також під час повітряного моніторингу державного кордону, контрольованих прикордонних районів, висвітлення надводної обстановки у внутрішніх водах й виключній (морській) економічній зоні України (п. 3 розділу І Інструкції).
При активації автоматичної фото- і відеотехніки в режимі відеозапису, крім автоматичної фото- і відеотехніки, що є конструктивною частиною обладнання транспортного засобу, уповноважена особа Держприкордонслужби здійснює ідентифікацію користувача шляхом направлення її об`єктива в режимі відеозапису на своє обличчя протягом 2-3 секунд.
Після здійснення ідентифікації користувача уповноважена особа Держприкордонслужби розміщує автоматичну фото- і відеотехніку на весь час виконання службових обов`язків на форменому одязі або встановлює на службовому транспортному засобі в місці, що забезпечує ефективну і якісну зйомку.
Процедура ідентифікації користувача, передбачена абзацом першим цього пункту, здійснюється щоразу після активації автоматичної фото- і відеотехніки в режимі відеозапису, якщо під час виконання службових обов`язків вона вимикалася у випадках, передбачених пунктом 5 цього розділу.
Створювати будь-які перешкоди перед об`єктивом автоматичної фото- і відеотехніки (затуляти об`єктив рукою, одягом, іншими предметами тощо) під час зйомки забороняється.
Уповноваженим особам Держприкордонслужби під час виконання службових обов`язків забороняється вимикати автоматичну фото- і відеотехніку, крім випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.
Автоматична фото- і відеотехніка не використовується уповноваженою особою Держприкордонслужби під час приймання їжі, відпочинку, перебування в місцях особистого користування (у вбиральні, роздягальні, душовій), а також у службових приміщеннях, де фотозйомка і відеозапис заборонені.
У випадках, передбачених абзацом другим цього пункту, автоматична фото- і відеотехніка вимикається (п. 4, 5 розділу ІІІ Інструкції). 
Вирішуючи питання щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та оголошення усного зауваження, апеляційний суд зазначає таке.
Суддя, за результатами розгляду справи, застосовував до правопорушника ОСОБА_1 мінімальне стягнення, що передбачено ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
Стаття 22 КУпАП передбачає, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Згідно примітки до статті 22 КУпАП, положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.
Разом з тим, не здійснення проведення звірки фотокартки з особами пред`явниками, не повернення документів членам екіпажу та не здійснення ідентифікації користувача після кожної активації відеореєстратора, в умовах особливого періоду, не може вважати малозначним, або таким, що не має велике значення чи не заслуговує на особливу увагу.
Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, суд також приймає до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Чинний закон про адміністративну відповідальність не містить у собі визначення поняття малозначності, а також не розкриває основних сутнісних ознак цього інституту.
Відтак, слід дійти висновку, поняття малозначності має оціночний характер, його зміст визначається шляхом надання правозастосовним органом (судом) оцінки усім конкретним обставинам справи.
Виходячи із загальної сутності ознак малозначності у справах про адміністративні правопорушення, слід дійти висновку, що малозначними є лише (тільки) ті адміністративні правопорушення, які не становлять великої (значної) суспільної шкоди, а також унаслідок їх заподіяння не відбувається спричинення збитків державним та/або суспільним інтересам, чи то громадян, в залежності від характеру правовідносин.
Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 3 червня 2005 року № 8 роз`яснив, що, вирішуючи питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, суди повинні враховувати як вартість, так і кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.
Як видно із мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення суд врахував: характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, що складає одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та становить 17000 грн.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
З огляду на вищевикладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування такого заходу як усне зауваження не буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню ОСОБА_1 та іншими військовослужбовцями вчиненню нових правопорушень, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ренійського районного суду від 23 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Ренійського районного суду від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду                                        М.В. Назарова