УХВАЛА
 
05 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 305/1557/24
провадження № 61-9539св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Романишиної Карини Всеволодівни на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області                   від 20 грудня 2024 року в складі судді Марусяк М. О., присяжних Бочкора Р. М., Брана М. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 червня                 2025 року в складі колегії суддів Мацунича М. В., Джуги С. Д., Кожух О. А.
в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Міністерство оборони України, про визнання особи недієздатною, призначення опікуна та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
 
У червні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.
Заяву мотивував тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідним дядьком. ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства  II групи з діагнозом «Олігофренія в стадії вираженої дебільності» та має пенсійне посвідчення з інвалідності. Відповідно до висновку Комунального некомерційного підприємства (далі - КНП) «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради Закарпатської області від 07 травня 2024 року                   ОСОБА_2 внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду. Довідкою № 355 КНП «Рахівська районна лікарня Рахівської міської ради Закарпатської області» Рахівської міської ради Закарпатської області                     від 04 квітня 2024 року стверджується, що ОСОБА_2 перебуває під наглядом у психіатра з 1982 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість, інвалід II групи та потребує постійного стороннього догляду». ОСОБА_2 визнаний інвалідом з дитинства ІІ групи з 1988 року, неодноразово лікувався амбулаторно в психіатра.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 175 ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості та за своїм психічним станом нездатний розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Протягом останніх років він здійснював постійний догляд за ОСОБА_2 , проживає разом з ним, допомагає та утримує ОСОБА_2 , а саме купує ліки, продукти харчування, супроводжує до лікарів, допомагає по господарству, готує їсти та здійснює інші необхідні дії для його комфортного проживання, оскільки стан його здоров`я суттєво погіршується він неспроможний задовольняти свої життєві потреби на належному рівні, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, потребує постійного стороннього догляду й опіки. Інших родичів, які б могли здійснювати догляд та опіку, немає. 
За вказаних обставин заявник просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та встановити над ним опіку, призначити опікуном племінника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
20 грудня 2024 року рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області заяву задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 - недієздатним. Встановлено опіку над                             ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 ,                     ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області. У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Встановлено строк дії рішення про визнання особи недієздатним - два роки з дня набрання рішенням законної сили. Судові витрати, пов`язані з провадженням справи, віднесено на рахунок держави.
26 червня 2025 року постановою Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишено без задоволення. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що подання Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення опікуном його племінника ОСОБА_1 носить рекомендаційний характер. Таке подання належним чином необґрунтоване, чому саме ОСОБА_1 повинен опікуватися своїм дядьком ОСОБА_2 . У поданні Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради від 27 червня                    2024 року № 83 зазначено, що, розглянувши надані документи, орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати Рахівському районному суду призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 . Однак таке подання ніяким чином не мотивовано, не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту. Подання органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, оскільки формулювання в самому поданні «вважає за доцільне рекомендувати» прямо вказує на це. Суд може взяти до уваги таке подання тільки у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи, однак як самостійний доказ таке подання не може мати вирішального сенсу. ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та виконує свій обов`язок із захисту Вітчизни. Цей факт підтверджується показами свідків та не заперечується заявником. Якщо судом встановлено, що заявник призваний за мобілізацією та проходить військову службу, то вказана обставина унеможливлює фактичне виконання заявником обов`язків опікуна. Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, а також у постанові Верховного Суду від 27 лютого                       2025 року в справі № 344/2344/24. ОСОБА_1 виконує свій конституційний обов`язок із захисту суверенітету та незалежності України, а тому не може бути призначений опікуном. Щодо доводів заявника, які стосуються неврахування судом першої інстанції найкращих інтересів ОСОБА_2 ,  слід зазначити, що ці доводи є суб`єктивним судженням заявника та не підтверджені з посиланням на факти. Тим більше, що у ОСОБА_2 є інші рідні та близькі особи, які можуть надавати йому допомогу та піклуватися про нього не на постійній основі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романишена К. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 червня 2025 року, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати повністю, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні заяви, ухвалити нове рішення про задоволення заяви у повному обсязі та призначити  ОСОБА_1  опікуном                          ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі                      № 736/1508/17, від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19,                                   від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21, від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24, від 27 листопада 2024 року в справі № 341/1526/23, про те, що сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою;  обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. 
Необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 грудня                          2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі                                    № 344/2344/24, якими керувався апеляційний суд. Відмова в призначенні опікуном лише на підставі того, що особа проходить військову службу, є неконституційною. Жодною нормою законодавства не визначено, що опікуном не можуть бути особи з числа військовослужбовців. 
ОСОБА_1  постійно доглядав за дядьком, має очевидну перевагу в призначенні опікуном, оскільки знає всі потреби підопічного, між ними встановлено сильні особисті стосунки, що є важливим фактором у процесі забезпечення фізичного та емоційного благополуччя ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд зазначив про наявність у недієздатного інших родичів, однак матеріалами справи підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 .
Згідно з випискою із акту огляду МСЕК від 12 листопада 1992 року № 017860 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства ІІ групи з діагнозом «Олігофренія в стадії вираженої дебільності» та має пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 22 вересня 2024 року. 
Висновком КНП «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради Закарпатської області від 26 квітня 2024 року № 643 встановлено наявність порушення функцій організму, через які ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
За результатами судово-психіатричної експертизи від 15 травня 2024 року, проведеної Закарпатською філією судових експертиз державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»,                  ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості та за своїм психічним станом нездатний розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Відповідно до довідки № 355, виданої КНП «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради Закарпатської області 04 квітня 2024 року,                         ОСОБА_2 перебуває під наглядом та лікуванням у лікаря психіатра з                     1982 року з діагнозом «Помірна розумова відсталість, інвалід ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду.
Рішенням Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 27 червня 2024 року № 83 затверджено подання Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі визнання його судом недієздатним визначено доцільним призначити опікуном його племінника - ОСОБА_1 . 
Актом обстеження матеріально-побутових умов громадянина ОСОБА_2 , проведеним депутатом Ясінянської селищної ради 21 квітня 2024 року, встановлено, що громадянин ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою:                           АДРЕСА_1 та є інвалідом ІІ групи, психічно хворий, неодружений, дітей не має. Зі слів сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що протягом останніх років за громадянином ОСОБА_2 постійний догляд вів єдиний його родич -  племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підстави касаційного оскарження
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до статті 30 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність набувати своїми діями для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Згідно із частиною першою статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, задовольнив заяву ОСОБА_1 у частині визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним. 
 
Рішення судів у цій частині заявником не оскаржуються та не є предметом касаційного перегляду.
 
Щодо встановлення опіки необхідно зазначити таке. 
 
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. 
Метою встановлення опіки та піклування є забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
У силу статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно зі статтею 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). 
 
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
 
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
 
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
 
Під час призначенняопікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
 
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). 
 
Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. 
 
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Під час внесенняподання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
 
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня                      2020 року в справі № 736/1508/17, від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19, від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21, від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24, від 08 січня 2024 року в справі № 753/1905/22. 
 
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 пункту 3 Правил опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі. 
 
Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд має перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами. 
 
Рішенням Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 27 червня 2024 року № 83 затверджено подання органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі визнання його судом недієздатним визначено доцільним призначити опікуном його племінника - ОСОБА_1 . 
 
Суди встановили, що  ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України.
 
Саме з цієї підстави суди виснували про неможливість призначення заявника опікуном його недієздатного дядька. 
 
У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі                                       № 341/1526/23 зроблено висновок про те, що сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою.
 
Колегія Третьої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з таким висновком та уважає, що факт проходження особою військової служби має оцінюватися сукупно з іншими обставинами, на підставі яких формується висновок про можливість призначення особи опікуном, і сам собою не є визначальним. 
 
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань у цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
 
Відповідно до абзацу 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. 
 
Тобто Закон № 2232-ХІІ зобов`язує досліджувати обставини наявності в недієздатної особи іншого опікуна, крім військовозобов`язаного. 
 
Варто зауважити, що Законом України від 15 березня 2022 року (набрав чинності 21 березня 2022 року) № 2122-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми» (далі - Закон                                   № 2122-IX) доповнено визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ підстави звільнення з військової служби. У пояснювальній записці до проєкту Закону                            № 2122-IX зазначено, що цей проєкт Закону розроблено з метою визначення на законодавчому рівні спрощеного варіанту звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за такими особами і хворими дітьми. У цьому зв`язку підставою звільнення з військової служби під час воєнного стану (через сімейні обставини), може бути необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, зокрема здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.
 
Верховний Суд неодноразово формулював висновки щодо застосування положень статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
 
У постанові від 26 червня 2024 року в справі №420/23353/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавець через призму статті 26Закону № 2232-ХІІреалізував завдання Закону № 2122-IX, у якій виокремив підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2025 рокув справі                        № 580/4512/23в підпункті «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону                     № 2232-ХІІ чітко визначено обставини, за яких можливе звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а саме: необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.З конструкції цієї норми слідує, що законодавець визначив дві самостійні підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, тобто: утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I групи; необхідність постійного догляду за хворою дитиною, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Наведене в сукупності не дає підстав стверджувати про відсутність можливості звільнити позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. 
 
У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року в справі № 380/16966/24 зазначено, що відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідность здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
 
Верховний Суд у справі № 380/16966/24 виснував, що«відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
 
Наведені справи стосуються споріднених підстав звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи.
 
Верховний Суд у наведених вище справах звернув увагу на необхідність урахування спеціальних норм статті 26 Закону № 2232-XII, яка діє в умовах воєнного стану з метою захисту осіб з інвалідністю та недієздатних, дітей з інвалідністю та інших осіб, що потребують постійного догляду. 
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує догляду.
 
Актом обстеження матеріально-побутових умов громадянина ОСОБА_2 , проведеним депутатом Ясінянської селищної ради 21 квітня 2024 року, встановлено, що громадянин ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою:                           АДРЕСА_1 та є інвалідом ІІ групи, психічно хворий, неодружений, дітей не має. Зі слів сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що протягом останніх років за громадянином ОСОБА_2 постійний догляд вів єдиний його родич - племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Встановлюючи опіку над ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції зазначив, що заявник на час проходження військової служби позбавлений можливості виконувати обов`язки опікуна недієздатної особи, і лише після демобілізації може ініціювати питання про призначення його опікуном.Суд тимчасово поклав обов`язки опікуна на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1  призваний за мобілізацією та проходить військову службу, томувказана обставина унеможливлює фактичне виконання заявником обов`язків опікуна.
 
Такі висновки суд зробив з посиланням на постанови Верховного Суду                             від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі                                    № 344/2344/24, якими сформульовано правовий висновок про те, що, оскільки заявник призваний за мобілізацією та проходить військову службу (на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна недієздатного. Аргументи заявника про те, що у зв?язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна обов?язки опікуна ні на кого не покладено, 
є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні таких вимог не позбавляє орган опіки та піклування обов?язку вирішити питання опіки над недієздатним відповідно до законодавства.
 
Однак відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
 
Зокрема, в умовах воєнного стану не може бути обмежене право рівності конституційних прав і свободгромадян. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24 Конституції України). 
 
Колегія Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає, що вумовах воєнного стану необхідно належно з`ясувати питання доцільності призначення військовозобов`язаного опікуном недієздатної особи відповідно до Закону № 2232-ХІІ, однак законодавець не встановив інших обмежень щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою крім умови, що за недієздатною особою здійснюється опіка іншими особами. Тому самовільне застосування такої підстави для відмови в призначенні опікуном, як призов на військову службу (сам собою), без оцінки інтересів недієздатної особи суперечить прямим нормам Конституції України. 
 
Колегія суддів уважає, що сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном. У таких справах необхідно забезпечити баланс інтересів держави (ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни й загальну мобілізацію) та недієздатної особи на догляд та піклування. 
 
Тому з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовозобов`язаного як єдиного опікуна недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових імайнових прав таінтересів, та ураховувати визначені Правилами критерії, яким має відповідати особа як опікун. 
 
На підставі частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
 
Крім того, заявником у касаційній скарзі обґрунтовано необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У постанові від 15 вересня 2025 року в справі № 727/5306/24                               (провадження № 61-13213сво24) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вирішувала питання щодо складу суду першої інстанції для розгляду заяви про встановлення опіки, призначення, зміна опікуна або звільнення від обов`язків опікуна над недієздатною особою, виснувавши, що такий розгляд судом першої інстанції здійснюється у складі одного судді і двох присяжних. 
 
Однак у цій справі спірним питанням є можливість призначення опікуном над недієздатною фізичною особою мобілізованого військовослужбовця, тому касаційний суд вважає за необхідне передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування норм у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24,                     від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24, та зробити висновок про те, що: сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном; з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовозобов`язаного як єдиного опікуна недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових імайнових прав таінтересів, та ураховувати визначені Правилами критерії, яким має відповідати особа як опікун. 
 
На момент розгляду справи Верховним Судом недієздатний  ОСОБА_2 помер (а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 ), однак з огляду на обставини його смерті (наодинці удома від інсульту без догляду опікуна) надважливим є формування практики у спірній категорії справ щодо призначення опікуном над недієздатною фізичною особою мобілізованого військовослужбовця як єдиного близького родича. 
 
Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу № 305/1557/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Міністерство оборони України, про визнання особи недієздатною, призначення опікуна  передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          О. М. Ситнік
                                                                                                                      В. М. Ігнатенко
                                                                                                                 С. О. Карпенко
                                                                                                                 В. В. Сердюк
                                                                                                                      І. М. Фаловська