ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

28 жовтня 2025 року 
справа №640/12500/22
адміністративне провадження № К/990/38230/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року (суддя - Щавінський В.  Р.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року (судді: Ганечко О.  М., Василенко Я.  М., Кузьменко В.  В.),
у справі № 640/12500/22
за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»
про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (на правах відокремленого підрозділу ДПС, далі - податковий орган, позивач у справі, скаржник) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - Товариство, відповідач у справі), з вимогами стягнути заборгованість з рахунків платника податків ПАТ «Укрнафта» у банках, обслуговуючих такого платника податків, у сумі 2  436  897  258,00 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року задоволено клопотання представника Товариства та зупинено провадження у справі №640/12500/22 до набрання законної сили рішенням у справі №640/9713/22.
На виконання вимог Закону України від 13 грудня 2022 року №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружний адміністративний суд міста Києва адміністративну справу №640/12500/22 скерував за належністю до Київського окружного адміністративного суду.
На підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року поновлено провадження у даній адміністративній справі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» частину чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету, у сумі 2  436  897  258,00 грн.
Суд першої інстанції установив, що станом на 05 серпня 2022 року у відповідача обліковується заборгованість у сумі 2  436  897  258,00 грн з частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на частку акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України»), 100 відсотків акцій якої належать державі.
На підставі наявних у справі доказів та їх оцінки під час розгляду справи в порядку спрощеного провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність контролюючим органом підстав виникнення податкової заборгованості, наявність боргу у визначеному ним розмірі, а також дотримання встановленої законодавством процедури, що передує стягненню податкового боргу в судовому порядку, що дає суду підстави для задоволення позову у повному обсязі.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року задоволено апеляційну скаргу Товариства, скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року, прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову податкового органу відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції установив порушення судом пунктів 3 та 7 частини третьої статті 317 КАС України, оскільки суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, а також установив, що  на дату прийняття судового рішення про стягнення 2 436 897 258, 00 грн податковий борг був повністю погашений Товариством.
17 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга податкового органу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі № 640/12500/22, провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2025 року, витребувано справу з суду першої інстанції.
Справа № 640/12500/22 в електронному виді надійшла до Верховного Суду 25 вересня 2025 року, а в паперовому - 23 жовтня 2025 року. 
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Суди попередніх інстанцій установили, що 25 травня 2021 року відповідач до контролюючого органу подав:
1. Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2018 рік де у рядку 13 «Частина чистого прибутку (доходу/дивіденди на державну частку, що підлягають сплаті» самостійно розраховано до сплати суму дивідендів з розмірі 965  730  186,00 грн.
2. Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2020 рік де в рядку 13 «Частина чистого прибутку (доходу)/дивіденди на державну частку, що підлягають сплаті» Відповідачем самостійно розраховано до сплати частину чистого прибутку в сумі 1  921  167  072,00 грн.
Таким чином, ПАТ «Укрнафта» задекларовано суму дивідендів за 2018 рік та частини чистого прибутку за 2020 рік на частку «НАК «Нафтогаз України», що підлягають сплаті у загальному розмірі 2 886 897 258 грн. (965 730 186 + 1 921 167 072).
Товариство частково самостійно сплатило 450  000  000,00 грн згідно із платіжним дорученням від 11 квітня 2022 року, а отже заборгованість склала 2 436 897 258,00 грн.
Податковий орган направив на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ю» від 30 травня 2022 року №0000440-1300-3100 на суму 2 438 802 008, 69 грн.
Означена вимога була оскаржена ПАТ «Укрнафта» у судовому порядку та на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 22 жовтня 2024 року, визнана такою, що винесена правомірно.
Суд першої інстанції заначив, що станом на 05 серпня 2022 року у Товариства обліковується заборгованість у сумі 2 436 897 258,00 грн з частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на частку акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України»), 100 відсотків акцій якої належать державі.
Під час апеляційного провадження апеляційний суд установив, що в матеріалах справи наявні докази сплати податкового боргу Товариством, що підтверджується платіжними інструкціями:
- від 28 грудня 2023 року № 77112УГ23 на загальну суму - 170  504  538,00 грн;
- від 18 червня 2024 року № 33141УГ24 на загальну суму  - 1  390  388  054,00 грн, а також на підставі заяви Товариства від 27 червня 2024 року про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені (№ 33265480 від 27 червня 2024 року) 360  274  480,00 грн переплати дивідендів за 2023 рік (були сплачені 28 лютого 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 8128УГ24 від 28 лютого 2024 року) були зараховані в рахунок погашення зобов`язань з частини чистого прибутку по коду класифікації доходів бюджету (ККДБ 21010100) і таке зарахування відбулося, що підтверджується довідкою від 12 листопада 2024 року №  1202/АП/31-00-13-02-09 про відсутність у Товариства податкового боргу.
Грошове зобов`язання по сплаті Товариством дивідендів за 2018 рік, задеклароване на підставі розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2018 рік (вх. № 32699 від 28 травня 2021 року) в сумі 965  730  186,00  також підлягали погашенню за рахунок переплати з податку на прибуток підприємств - як це передбачено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі № 640/18646/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 640/18646/21.
Оскільки податковий орган рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі № 640/18646/21 не виконав, грошове зобов`язання по сплаті дивідендів за 2018 рік було погашене Товариством шляхом його сплати, що підтверджується платіжною інструкцією № 77110УГ23 від 28 грудня 2023 року на суму 965  730  186,00 грн.
Відсутність заборгованості Товариства підтверджується також довідкою про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи від 12 листопада 2024 року № 1202/АП/31-00-13-02-09, що видана Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції також встановлено, що на підставі розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за 2020 рік (вх. № 31055 від 28 травня 2021 року) Товариство самостійно задекларувало до сплати частину чистого прибутку за 2020 рік в сумі 1  921  167  072,00 грн.
Погашення цього грошового зобов`язання повинно було відбутися за рахунок переплати з податку на прибуток підприємств - як це передбачено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі №  640/18646/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 640/18646/21.
Податковий орган не виконав рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі  № 640/18646/21, у зв`язку з чим Товариство самостійно погасило грошове зобов`язання з частини чистого прибутку за 2020 рік наступним чином: 28 грудня 2023 року Товариство сплатило 170 504 538, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 77112УГ23 від 28 грудня 2023 року; 18 червня 2024 року Товариство сплатило 1 390 388 054, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 33141УГ24 від 18 червня 2024 року; на підставі заяви Товариства від 27 червня 2024 року про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені (№ 33265480 від 27 червня 2024 року) 360  274  480, 00 грн переплати дивідендів за 2023 рік (були сплачені 28 лютого 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 8128УГ24 від 28 лютого 2024 року) були зараховані в рахунок погашення зобов`язань з частини чистого прибутку по коду класифікації доходів бюджету (ККДБ 21010100) і таке зарахування відбулося, що підтверджується довідкою від 12 листопада 2024 року № 1202/АП/31-00-13-02-09 про відсутність у Товариства податкового боргу.
Отже, зобов`язання по сплаті частини чистого прибутку за 2020 рік на загальну суму 1 921 167 072,00 грн було погашене: двома платежами та за рахунок переплати дивідендів за 2023 рік (170 504 538, 00 + 1 390 388 054, 00 + 360 274 480, 00 = 1 921 167 072, 00 грн).
Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що сторони у відкритому судовому засіданні яке відбулось 30 липня 2025 року не заперечували обставини повного погашення податкового боргу Товариством.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Податковий орган в касаційній скарзі визначає підставами касаційного оскарження пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 2 частини другої статті 353 КАС України.
Скаржник зазначає, що за змістом пункту 2 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не врахували норми статей 79, 204, 257, 353, 354, КАС України.
На думку податкового органу, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є незаконними, оскільки при їх ухваленні допущено порушення як норм матеріального, так і процесуального права, що безпосередньо вплинуло на результат розгляду справи.
Покликаючись на положення частини третьої статті 317 КАС України, скаржник зазначає, що підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового є порушення норм процесуального права. Зокрема, це стосується випадків, коли суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, хоча за характером та обсягом спірних правовідносин справа підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження.
Крім того, податковий орган в касаційній скарзі акцентує на тому, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції останнім було прийнято до уваги нові докази, подані відповідачем, а саме - документи, що стосуються сплати податкового боргу, які не були подані під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення процесуального законодавства, передбаченого частиною четвертою статті 308 КАС України. Згідно з цією нормою, апеляційний суд має право прийняти докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках - якщо учасник справи доведе, що не міг подати їх раніше з об`єктивних причин, які від нього не залежали.
Водночас, відповідач у своїй апеляційній скарзі не навів жодних аргументів чи доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість подання зазначених документів до суду першої інстанції. Відсутність такого обґрунтування свідчить про відсутність правових підстав для прийняття зазначених доказів судом апеляційної інстанції.
Таким чином, врахування апеляційним судом нових доказів за відсутності визначених законом умов є істотним порушенням норм процесуального права, що прямо вплинуло на законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення. Зазначене порушення є підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до статті 353 КАС України.
Внаслідок порушення норм процесуального права судом надано невірну юридичну оцінку обставинам, що мають значення для справи. Це спричинило помилковість висновків щодо прав і обов`язків сторін у справі та призвело до винесення незаконного судового рішення.
Підсумовуючи викладене, податковий орган висновує, що апеляційний суд розглянув справу без належного з`ясування та правової оцінки обставин, які стали підставою для звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу. Зокрема, суд апеляційної інстанції не врахував фактичний стан заборгованості станом на 15 серпня 2022 року - дату відкриття провадження у справі, що є предметом спору.
Скаржник просить задовольнити касаційну скаргу, скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі № 640/12500/22, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції у порядку загального позовного провадження.
06 жовтня 2025 року Товариство надало відзив на касаційну скаргу податкового органу, просило залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ІV. ОЦІНКА ДОВОДІВ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
За змістом частин першої - третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Щодо доводів податкового органу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, слід зазначити наступне.
Колегія суддів Верховного Суду акцентує на тому, що подаючи апеляційну скаргу, Товариство як на одну з підстав для скасування рішення суду першої інстанції визначило пункти 3 та 7 частини третьої статті 317 КАС України, оскільки суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача в цій частині, суд апеляційної інстанції визнав, що ця справа не належить до справ незначної складності у значенні частини шостої статті 12 КАС України, а тому Київський окружний адміністративний суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
При цьому апеляційний суд здійснив аналіз частин першої, другої, третьої, пункту 4 частини четвертої статті 12 КАС України, відповідно до яких адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Правила розгляду справ у формі спрощеного позовного провадження встановлені Главою 10 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За результатами аналізу зазначених норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3 та 7 частини третьої статті 317 КАС України.
За змістом статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;
2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;
3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;
5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.
Відповідно до пунктів 3, 7 частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо, зокрема: справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З огляду на наведене правове регулювання колегія суддів Верховного Суду наголошує, що суд апеляційної інстанції не має повноважень за результатами скасування з наведених вище підстав рішення суду, направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, як і не може змінити порядок позовного провадження на стадії апеляційного розгляду.
При цьому, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що суд апеляційної інстанції здійснив розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін, з`ясував фактичні обставини справи та, з урахуванням доводів сторін та наданих сторонами доказів, скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове судове рішення (постанову).
Колегія суддів Верховного Суду не встановила порушення норм процесуального права  судом апеляційної інстанції, який діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом.
Щодо доводів податкового органу про порушення судом апеляційної інстанції частини четвертої статті 308 КАС України у зв`язку з прийняттям доказів Товариства, які не були подані до суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Податковий орган вважає, що врахування апеляційним судом нових доказів за відсутності обґрунтованих доводів Товариства щодо причин неможливості їх подання до суду першої інстанції є істотним порушенням норм процесуального права.
Колегія суддів Верховного Суду визнає такі доводи скаржника безпідставними, оскільки, як зазначено вище, рішення суду першої інстанції скасовано у тому числі у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права (розгляд справи без виклику учасників справи у порядку спрощеного позовного провадження). Слід врахувати й той факт, що провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні і справа тривалий час перебувала на розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва, після ліквідації якого була передана на розгляд в Київський окружний адміністративний суд. Тобто, у учасників справи були законні очікування, що розгляд справи й надалі буде проводитись у загальному позовному провадженні з викликом сторін, натомість Київський окружний адміністративний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, позбавивши тим самим учасників справи права на справедливий судовий розгляд, та, зокрема, надати відповідні докази у справі.
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції з метою ухвалення законного і справедливого рішення, з дотриманням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а також, враховуючи особливості предмета доказування у спорах про стягнення боргу, повно і всебічно з`ясував обставини в цій справі, прийняв докази сторін, які були досліджені в судовому засіданні, й надав оцінку всім аргументам учасників справи.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги податкового органу, постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення її без змін. 
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).
Керуючись статтями 3, 242, 343, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                                                                                          Р. Ф. Ханова
Судді:                                                                                                                                                                                           І. А. Гончарова
                                                                                          І. Я. Олендер