ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 343/187/24 
провадження № 61-5066св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
   
учасники справи:
 
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Едуарда Григоровича на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2024 року, ухваленого в складі судді         Лицура І. М., присяжних Гошовської О. В., Сабана В. З., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року,ухвалену в складі колегії суддів: Максюти І. О., Баркова В. М., Томин О. О.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст заяви
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є чоловіком ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . ОСОБА_2                  є одинокою, батьків, дітей або чоловіка у неї немає, не здатна сама проживати та доглядати за собою та потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку з цим вона проживає з ним та його дружиною за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, внаслідок психічного розладу вона обмежена в самообслуговуванні, обмежена у здатності до орієнтації, до спілкування, у неї порушена вимова, не може в повній мірі контролювати свою поведінку та емоції та потребує постійного догляду і опіки.
Вказував на те, що він забезпечує ОСОБА_2 догляд та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу, що підтверджується довідкою Управління соціального забезпечення Калуської районної державної адміністрації від 18 січня 2024 року за № 101.
Його дружина ОСОБА_3 часто хворіє та на день подання позовної заяви перебуває на стаціонарному лікуванні із закритим переломом та сама потребує стороннього догляду.
За адресою їх постійного місця проживання також зареєстрований син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак він 05 травня         2023 року виїхав за межі України, де постійно проживає і працює.
За таких обставин, інших осіб, окрім нього, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , немає.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити його опікуном недієздатної ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку            АДРЕСА_1 .
У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном відмовлено      у зв`язку з її необґрунтованістю.
До призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 здійснення опіки над нею покласти на орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області.
Строк дії рішення про визнання недієздатною ОСОБА_2 встановлено тривалістю 2 роки - до 19 грудня 2026 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що висновком судово-психіатричної експертизи підтверджено, що ОСОБА_2 внаслідок стійкого хронічного психічного розладу не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а отже, її необхідно визнати недієздатною. Разом із тим, заява в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 задоволенню                         не підлягає, оскільки у поданні органу опіки та піклування належним чином                           не обґрунтована необхідність призначення опікуном недієздатної саме                     ОСОБА_1 .
 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10 вересня 2023 року № 574109 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі,       з військової служби на день розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій він ще не звільнений, хоча і визнаний непридатним до такої.Орган опіки та піклування не з`ясував можливість заявника здійснювати повноваження опікуна                з огляду на те, що заявник на даний час перебуває на військовій службі і чи фізично він має можливість виконувати такі функції, а також не мотивував, чому інші члени сім`ї недієздатної особи не можуть опікуватися нею.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Комарницький Е. Г. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про відмову                                у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної  ОСОБА_2 , безпідставно не врахував подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , яке є належним чином мотивованим.
Заявник надав суду докази сімейних зав`язків із ОСОБА_2 та бажання й можливості здійснювати як догляд, так і опіку. Також ОСОБА_1 надав докази спільного проживання з недієздатною ОСОБА_2 і догляду за нею. Суди                            не врахували, що інші особи, які могли б доглядати за недієздатною ОСОБА_2 , відсутні. 
Суди не врахували, що той факт, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем,                               не виключає можливості призначення його опікуном недієздатної особи.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24).
 
Доводи інших учасників справи
 
У травні 2025 року представник Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 та в частині покладення на орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області обов`язку здійснення опіки наднедієздатною ОСОБА_2 до призначення опікуна й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У травні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою дружини заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Згідно з довідкою до акта огляду психіатричної МСЕК (Івано-Франківськ) серії 10 ААБ № 595484 від 07 листопада 2012 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства, довічно.
 
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 13/7 від 17 січня 2024 року, ОСОБА_2 , 1965 року народження, є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, за рівнем обмеження життєдіяльності остання обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, спілкуванні, контролі за власною поведінкою, тому потребує постійного стороннього догляду.
 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 337/2024 від 05 вересня     2024 року, ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом - помірною розумовою відсталістю, згідно МКХ-10 F71; внаслідок зазначеного розладу ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.
 
Відповідно до рішення Опікунської ради при Виконавчому комітеті Долинської міської ради Івано-Франківської області від 19 листопада 2024 року № 15/2024, опікунська рада вважала доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у разі визнання останньої судом недієздатною.
 
Згідно з поданням органу опіки та піклування Долинської міської ради, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області № 1171 від 25 листопада 2024 року, опікунська рада вважає доцільним призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі визнання останньої судом недієздатною.
 
У вказаному поданні зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає на АДРЕСА_1 , є чоловіком сестри ОСОБА_2 та відповідно до висновку КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» Долинської міської ради від 11 червня                    2024 року може виконувати обов`язки опікуна.
 
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10 вересня 2023 року № 574109 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
 
Відповідно до довідки військо-лікарської комісії від 14 лютого 2025 року          ОСОБА_1 непридатний до військової служби, потребує звільнення від виконання службових обов`язків на 30 календарних днів для отримання ВЛК свідоцтва про хворобу.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Е. Г. не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені                  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий           і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним                                і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане                                      з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
 
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
 
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
 
Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
 
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи              (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
 
Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня           2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).
 
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
 
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають                       у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
 
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
 
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
 
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду                    від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
 
Відповідно до рішення Опікунської ради при Виконавчому комітеті Долинської міської ради Івано-Франківської області від 19 листопада 2024 року № 15/2024, опікунська рада вважала доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у разі визнання останньої судом недієздатною.
 
Згідно з поданням органу опіки та піклування Долинської міської ради, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області № 1171 від 25 листопада 2024 року, опікунська рада вважає доцільним призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі визнання останньої судом недієздатною.
 
Суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що таке подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка                       в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою по материнській лінії дружини заявника ОСОБА_1 , тобто сам заявник безпосередньо не перебуває з ОСОБА_2                у родинних відносинах, вказані особи не є близькими родичами.
 
Подання органу опіку та піклування не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань, з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість та доцільність заявника бути опікуном.
 
Також подання не містить інформації про наявність інших членів сім`ї або інших осіб, які перебувають з недієздатною у родинних стосунках, і не мотивовано, чому вони не мають можливості здійснювати опіку над ОСОБА_2 .
 
Крім того, апеляційний суд правильно врахував, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, з військової служби на день розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій він ще не звільнений, хоча і визнаний непридатним до такої.
 
У поданні органом опіки та піклування не було з`ясовано питання можливості призначення опікуном ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану орган опіки має належно з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном, ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин.
 
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань        в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
 
Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосувавши частину четверту     статті 63 ЦК України, яка приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, частину першу статті 67 ЦК України, яка зобов`язує опікуна дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , керуючись насамперед інтересами недієздатної ОСОБА_2 .
 
Доводи, викладені у касаційній скарзі, про те, що суди безпідставно відмовили                у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 , спростовуються установленими судами обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
 
Щодо доводів відзиву Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Е. Г.
 
Представник Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Е. Г., яка подана на рішенняДолинського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, в якому просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 та в частині покладення на орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області обов`язку здійснення опіки над недієздатною ОСОБА_2 до призначення опікуна й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .
 
Згідно із статтею 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Відзив на касаційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги.
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції має містити мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного                      в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу.
 
Тобто Верховний Суд перевіряє аргументацію відзиву у контексті викладених                   у ньому заперечень щодо доводів касаційної скарги.
 
Відзив Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, всупереч вимогам пункту 3 частини другої статті 395 ЦПК України, не містить обґрунтування заперечень щодо змісту та вимог касаційної скарги.
 
Фактично відзив Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Е. Г. є приєднанням до касаційної скарги. Долинська міська рада Калуського району Івано-Франківської області ініціює перегляд судових рішень шляхом подання відзиву на касаційну скаргу, тобто без звернення із власною касаційною скаргою, оплаченою судовим збором та поданою у встановлений строк.
 
Верховний Суд, з огляду на статті 395, 416 ЦПК України, не переглядає доводи, наведені у відзиві Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Е. Г., який за змістом має включатися до касаційної скарги або до заяви про приєднання до касаційної скарги, якої заінтересована особа                                    у встановленому порядку не подавала.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                              не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Едуарда Григоровича залишити без задоволення.
 
Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня       2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня        2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | Г. В. Коломієць         Б. І. Гулько         Д. Д. Луспеник