ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
07 жовтня 2025 року
м. Харків
справа №  639/7640/24
провадження № 22-ц/818/3292/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2025 року в складі судді Борисенко О.О.-
в с т а н о в и в:
В листопаді 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» ( надалі Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.03.2021 у розмірі 91961,05 грн та судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Позов обґрунтований тим, що 25.03.2021 відповідач власноручно на планшеті підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив такі умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювальна кредитна лінія до 50000,00 грн (п.1.2), в процесі користування ліміт було збільшено до 75000,00 грн; тип кредитної картки – картка «Універсальна»; строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією (п.1.2); процентна ставка відсотків річних – 42,0% (п.1.3); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4); розмір мінімального обов`язкового платежу – 5% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно або 10% від заборгованості, але не менше 100,00 грн щомісячно – у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4) тощо. На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії – 03/25, тип – Універсальна, згодом отримав кредитну картку № НОМЕР_2 , строк дії – 03/26, тип - Універсальна. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 07.10.2024 відповідач має заборгованість у розмірі 91961,05 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 76727,72 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15233,33 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 березня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.03.2021, що виникла станом на 07.10.2024 у розмірі 91961 грн 05 коп
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.
Рішення обґрунтоване тим, що відповідач не надала суду будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин на які посилається позивач, а саме доказів про сплату нею заборгованості за кредитним договором. А тому з урахуванням наданих позивачем доказів та фактичного часткового визнання позову відповідачем (в частині тіла кредиту на суму 55617,44 грн), суд вважав позовні вимоги доведеними. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт заперечує факт укладення з відповідачем кредитного договору на умовах зазначених у позові, з нею не був узгоджений розмір відсотків, тому стягненню підлягають лише ті кошти, які були нею фактично отримані та не повернуті. Згідно розрахунків апелянта сплачені нею відсотки в розмірі 3521,65 грн також підлягають зарахуванню в якості повернутих коштів які були отримані позичальником, тобто сума заборгованості повинна складати 55 617,44 грн.
В травні надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ КБ «Приват Банк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилалось на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 25.03.2021 ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 , підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за змістом якої погодила з банком наступні умови кредитування: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія; розмір кредитного ліміту – до 50000,00 грн для карт «Універсальна» та 75000,00 грн – для карт «Універсальна Gold»; строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією (п.1.2); процентна ставка відсотків річних – 42,0% для карт Універсальна та 40,8% для карт «Універсальна Gold» (п.1.3); порядок повернення кредиту – шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором; розмір мінімального обов`язкового платежу – 5% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно, а у разі прострочення з 31-го дня – 10% від заборгованості; у разі прострочення з 181-го дня – 100% від заборгованості; орієнтовну загальну вартість кредиту тощо (п.1.4). Також, сторони погодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінний Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта в рамках розміру, та не потребує додаткового погодження із клієнтом (п.2.1.1.2.5). Сторони узгодили, що в період строку користування кредитом клієнт має право змінювати вид кредитної картки, і в такому разі плата за користування кредитом може змінюватися (збільшуватися або зменшуватися), відповідно до діючих Тарифів Банку та відповідного типу карток на дату зміни типу картки, що не потребує додаткового погодження сторонами (п.2.1.1.2.6). На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 строк дії - 03/25 тип – Універсальна, згодом було отримано кредитну картку номер - НОМЕР_2 строк дії - 03/26 тип – Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції з використанням кредитних коштів, проте обов`язку щодо їх повернення не виконав, тому банк звернувся до суду з дійсним позовом. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що 25.03.2021 року ОСОБА_3 , яка змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.41) підписала кредитний договір «б/н до Істотних Умов кредитування надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви (а.с. 27-36). 
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.25). В даній довідці вказані періоди збільшення кредитного ліміту відповідача. 25.03.2021 року кредитний ліміт становив 0.00 грн,13.12.2023 кредитний ліміт становив 2000 грн, також 13.12.2023 року кредитний ліміт було зменшено до 1000 грн, 14.12.2023 кредитний ліміт було збільшено до 4000 грн, 16.12.2023 кредитний ліміт було збільшено до 5000 грн, 26.12.2023 року кредитний ліміт було зменшено до 1000 грн, 27.12.2023 року кредитний ліміт було збільшено до 2000 грн, 29.12.2023 року кредитний ліміт було збільшено до 20 000 грн, 29.12.2023 року кредитний ліміт було зменшено до 10 000 грн, 30.12.2023 було збільшено до 75 000 грн, 09.04.2024, 22.04.2024 року кредитний ліміт було зменшено до 75 000 грн,01.05.2024 року кредитний ліміт становить 0.00 грн. (а.с.25).
Згідно даних довідки про оформлення карток за змістом яких на ім`я ОСОБА_1 , у межах вищезазначеного договору кредиту відкриті кредитні картки «Карта Універсальна» дата відкриття 25.03.2021 терміном дії до 03/25, та «Карта Універсальна» датою відкриття 12.10.2022 року терміном дії 03/26. (а.с.26).
Даними виписки по рахунку ОСОБА_1 підтверджується, що остання систематично користувалась кредитними коштами, витратила 121 677.98 грн та внесла на рахунок грошові кошти в сумі 29 716.93 грн ( а.с. 22-24 зворот).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.03.2021 року та виписки за кредитним договором за період 25.03.2021 по 08.10.2024 року посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 25.03.2021 , що особисто підписана відповідачем та за своїм змістом складає договір кредиту. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509  ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11  Закону  України   від 12  травня  1991  року  №  1023-XII  «Про  захист  прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Надана позивачем заява приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку від 13.09.2022 підписана відповідачем особисто та містить пропозиції про укладення кредитного договору на різних умовах у залежності від виду кредитної карти : «Універсальна», «Універсальна Gold». 
Крім цього позивачем надано належні докази на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитної карти «Універсальна». 
Оскільки відповідач підписала заяву на приєднання до умов та правил надання послуг за картою «Універсальна» , що підтверджує, що вона знала, та була ознайомлена з умовами як про кредитний ліміт та і про проценту ставку за картою «Універсальна», у  АТ КБ «ПриватБанк» було право на нарахування процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по процентам.
ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в розмірі 2000 грн, який в подальшому збільшено до 75 000 грн. 
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
Із виписки по картці за період з 25.03.2021 року по 08.10.2024 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період відповідачем було витрачено суму у розмірі 121 677.98 грн, а повернуто – 29 716.93 грн. Тому станом на час пред`явлення позову борг відповідача дорівнює 121 677.98 – 29716.93 = 91 961.05 грн. 
З огляду на зазначене судова колегія погоджується з висновком суду про доведеність позовних вимог у заявленому у позові розмірі. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують, скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення .
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13.10.2025 року.
Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                О.В. Маміна        

                                                                               В.Б. Яцина