ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 335/2620/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19 вересня 2025 року (суддя Мінаєв М.М.) в справі №335/2620/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – інспектор сектору реагування відділу поліції № 4 Пологівського РВП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Андрєєв Микола Сергійович, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з адміністративним позовом з позовом до управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ББА № 721864 від 04 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 09 квітня 2025 року замінено відповідача Управління патрульної поліції у Запорізькій області належним - Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області (далі – ГУНП) в особі Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05 травня 2025 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – інспектора сектору реагування відділу поліції № 4 Пологівського РВП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Андрєєв Микола Сергійович (далі – інспектор).
Рішенням Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19 вересня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову серії ББА № 721864 від 04.03.2025, винесену інспектором сектору реагування Відділу поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Андрєєвим М.С., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 і ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрите.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність в установленому порядку факту скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові.
Звертає увагу, що відеозапис, що фіксує порушення 04.03.2025 позивачем п. 2.1а) та п. 2.3в) Правил дорожнього руху України з бодікамери АР № 0037 поліцейського Андрєєва М.С. зберігався у архіві СРПП ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області. З огляду на те, що від ОСОБА_1 не надійшла позовна заява у 10 денний строк, як це передбачено ст. 289 КУпАП, враховуючи згоду останнього з даним правопорушенням та переповненням пам`яті архіватору відділу поліції даний запис було видавлено через 30 діб.
Отже, строки зберігання відеозаписів сплили, а тому відповідач об`єктивно був  позбавлений можливості надати відеозапис, зазначений в оскаржуваній постанові.
Позивачем не доведено обставини, на які він посилається, та не спростовано правомірність винесення постанови.
Звертає увагу суду, що копія постанови про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення дорожнього руху є належним доказом, коли вона містить фактичні дані, що підтверджують наявність правопорушення, вину особи, та інші обставини, що мають значення для справи, відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена на з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2024 року у справі № 317/3680/24 ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постановою серії ББА № 721864 від 04.03.2025, винесеною інспектором сектору реагування Відділу поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Андрєєвим М.С., позивач був визнаний винуватим у тому, що 04.03.2025 об 17 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по с. Омельник без пристебнутого ременя безпеки, а також у тому, що керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права. Цією постановою позивач був визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 і ч. 4 ст. 126 КУпАП, і на позивача було накладено адміністративне стягнення в порядку ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн.
10.03.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2024 року у справі № 317/3680/24, яка в подальшому була залишена без задоволення.
Врахувавши не надання відповідачем оригіналу оскарженої в цій справі постанови, факт наявності її копій, які не однакові за змістом, розцінено судом як порушення інспектором ст. 283 КУпАП під час її складання суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність постанови.
Також суд першої інстанції зазначив про наявність обґрунтованого сумніву в існуванні оригіналу оскаржуваної постанови.
Оскільки процесуальний закон не передбачає повноважень суду скасовувати постанову у справі про адміністративне правопорушення в певній частині, в факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, залишився недоведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про скасування постанови в цілому.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції про задоволення позову обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою серії ББА № 721864 від 04 березня 2025 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП.
За змістом постанови ОСОБА_2 04 березня 2025 року об 17 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом DAEWOO SENS, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по с. Омельник без пристебнутого ременя безпеки, а також у тому, що керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права. 
У графі «До постанови додаються» вказано «відео в архіві».
Крім того, судом встановлено, що постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2024 року у справі № 317/3680/24, яка набрала законної сили 16 травня 2025 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік.
Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові, стосовно вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Спірним в цій справі є питання правомірності накладення на позивача.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Абзацом в) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі – Правила дорожнього руху) встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем порушень пунктом 2.3 в) Правил дорожнього руху.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1 частини першої).
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. 
Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів визначає Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999 (далі - Інструкція).
У розумінні Інструкції технічними приладами та технічними засобами є безпілотний літальний апарат, відеореєстратор, портативний відеореєстратор, стаціонарна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Оскаржена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності містить інформацію про те, що до постанови додається відеозапис («відео в архіві»), проте відеозапис з бодікамери або іншого відеореєстратора не наданий до матеріалів справи.
В апеляційній скарзі відповідачем повідомлено про знищення відеозапису у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
З цього питання суд зауважує, що факт знищення відеозапису не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку доведеності правомірності свого рішення. 
Крім того, у постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
У разі відсутності в оскаржений постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис саме події порушення Правил дорожнього руху, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Таке правозастосування узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 січня 2019 року в справі № 464/2309/17.
Враховуючи викладене, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Суд відхиляє доводи апелянта в частині доведеності вчинення позивачем правопорушення поясненнями третьої особи - поліцейського, адже за відсутності належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів такі показання поліцейського не можуть бути єдиними та достатніми доказами доведеності факту скоєння правопорушення.
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом в постановах в справах № 161/5372/17, № 524/5741/16-а.  
Суд зауважує, що апелянтом не спростовується висновок суду першої інстанції про скасування постанови в цілому, що оскільки процесуальний закон не передбачає повноважень суду скасовувати постанову у справі про адміністративне правопорушення в певній частині, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, залишився недоведеним, тому судом не надається оцінка такому висновку суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19 вересня 2025 року в справі № 335/2620/25 залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19 вересня 2025 року в справі № 335/2620/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – інспектор сектору реагування відділу поліції № 4 Пологівського РВП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Андрєєв Микола Сергійович, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 29 жовтня 2025 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко