ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                               
 
22 жовтня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 539/402/24
провадження № 61-1509св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуАкціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів:   Кузнєцової О. Ю., Карпушина Г. Л., Пікуля В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У лютому 2024 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовну заяву АТ «Креді Агріколь Банк» мотивувало тим, що 28 жовтня 2021 року між ним та ОСОБА_1 укладений комплексний договір № 3/4097964, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 770 000,00 грн, строком до 27 жовтня           2027 року, зі сплатою 30,00 % річних щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором.
 
Указував, що позичальник порушив умови кредитного договору, у передбачені графіком строки кредит не повертав, проценти за користування кредитом                               не сплачував. 24 лютого 2023 року на адресу відповідача направлено вимогу про сплату простроченої заборгованості, а 03 квітня 2023 року направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 28 жовтня 2021 року.
Відповідач не виконав вказаних вимог. 
Станом на 19 жовтня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 862 328,86 грн, із яких: 669 787,71 грн - заборгованість за кредитом, 6 944,15 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 11 842,81 грн - нараховані проценти, 94 744,95 грн - загальна сума реструктуризації за простроченими процентами, 79 009,24 грн - прострочені проценти.
 
АТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 862 328,86 грн, із яких: 669 787,71 грн - заборгованість за кредитом, 6 944,15 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 11 842,81 грн - нараховані проценти, 94 744,95 грн - загальна сума реструктуризації за простроченими процентами, 79 009,24 грн - прострочені проценти.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня      2024 року, ухвалене у складі судді Бєссонової Т. Д., позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 3/4097964 від 28 жовтня 2021 року у розмірі 862 328,86 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» судові витрати у виді судового збору у розмірі 12 934,94 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, оскільки Правилами надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк», які є складовою кредитного договору, передбачено право на дострокове стягнення  суми кредиту, процентів.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 
2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
 
У задоволенні позову АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Стягнуто з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 19 600,00 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції встановив, що кредит є споживчим, умовами договору                             не передбачено право позивача на дострокове стягнення кредитних коштів, кредитор не дотримав процедуру дострокового стягнення заборгованості, яка передбачена частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».   
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
05 лютого 2025 року АТ «Креді Агріколь Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, іншим учасникам направлено копії касаційної скарги з додатками.
 
У лютому 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року справу призначено до розгляду   у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13ц (провадження № 14-600цс18) та у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року          у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23), від 08 січня 2025 року               у справі № 369/18030/21 (провадження № 61-17049св23).
 
Заявник указує, що 06 квітня 2023 року відповідачу направлено вимогу від 03 квітня 2023 року про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій                             у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.  Відповідач протягом 31 календарного дня від дня направлення вимоги про дострокове стягнення не повернув кредит, не сплатив проценти, отже, порушені права банку                 не поновлено. Банк набув право дострокового стягнення заборгованості 08 травня 2023 року. 
Указує, що із апеляційної скарги вбачалося, що адвокат відповідача не заперечував факт набуття банком права на дострокове стягнення з 03 квітня 2023 року.
 
Суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, чим порушив пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
 
Реалізація банком права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не може залежати від поведінки відповідача, спрямованої на уникнення отримання кореспонденції від банку.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Усенко А. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2025 року - без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
28 жовтня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 3/4097964, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 770 000,00 грн, строком з 28 жовтня 2021 року до 27 жовтня 2027 року зі сплатою 30,00 % річних щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором.
 
Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів до кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту (пункт 1.1 договору).
 
Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
 
У пункті 3.1 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісіями (у разі їх наявності) згідно з умовами договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування».
 
Положення розділу 4 кредитного договору щодо врегулювання простроченої заборгованості не визначає порядок та можливість дострокового повернення кредитних коштів.
 
Пунктом 4.7 кредитного договору сторони домовилися збільшити строк позовної давності за вимогами, що випливають з договору, тривалістю 10 років.
 
Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору у разі суперечностей між положеннями цього договору та положеннями Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк», мають вищий пріоритет та застосовуються положення договору.
 
Умовами кредитного договору не передбачено право кредитодавця вимагати повернення в повному обсязі споживчого кредиту, строк виплати якого ще                             не настав.
 
До матеріалів справи позивач долучив екземпляр Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк».
 
Пунктами 2.3.4 - 2.3.7 Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» визначено, що у разі несплати позичальником чергового платежу за кредитом та/або процентам за користування кредитом та/або комісії, згідно з умовами кредитного договору протягом 30 днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій. Невиконання позичальником зобов`язання з погашення простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення повідомлення, та/або розірвання договору про надання додаткових чи супутніх послуг, який є обов`язковим для укладення кредитного договору, і не укладення протягом 15 календарних днів нового договору про надання таких самих послуг з особою, що відповідає вимогам банку, дає право банку вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі, нарахованих процентів та/або нарахованих комісій, штрафів та пені. У цьому випадку банк направляє позичальнику та його поручителям (за наявності) відповідну письмову вимогу. Якщо позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової вимоги банком, не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України. У випадку порушення позичальником умов кредитного договору у тому числі несплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій та пені, згідно умов кредитного договору, а також у випадку невиконання позичальником умов пунктів 2.2.2-2.2.9, 2.3.5, 2.3.6 цих Правил, банк має безумовне право подати позов до суду про стягнення на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.
 
Поданий екземпляр Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» не містить підпису ОСОБА_1 , тому не є складовою кредитного договору.
 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит                      у зазначеному в договорі розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією № 39680750-1 від 28 жовтня 2021 року на суму 770 000,00 грн. 
 
24 лютого 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило ОСОБА_1 лист, в якому повідомило, що внаслідок невиконання ним зобов`язань станом на 24 лютого        2023 року він має прострочену заборгованість у розмірі 47 967,99 грн (без урахування пені), яку просило сплатити протягом 30 днів з дня отримання цього листа.
 
Вказаний лист повернувся до АТ «Креді Агріколь Банк» без вручення.
 
03 квітня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором                         від 28 жовтня 2021 року № 3/4097964, в якому вказало, що станом на 03 квітня      2023 року він має прострочену заборгованість у розмірі 48 252,87 грн, яка складається із: прострочений кредит - 0 грн; прострочені проценти - 48 252,87 грн; прострочена комісія - 0 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 0 грн.
 
Керуючись частиною другою статті 1050 ЦК України, АТ «Креді Агріколь Банк»  вимагало протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги достроково повернути банку у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі передбачені кредитним договором, а саме: сума кредиту - 708 993,21 грн; проценти - 142 997,82 грн; комісія - 0 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 0 грн.
 
Ця вимога повернулася на адресу позивача без вручення з відміткою АТ «Укрпошта» «За закінченням терміну зберігання».
 
Згідно із наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 має заборгованість перед банком станом на 19 жовтня 2023 року у розмірі 862 328,86 гривень, із яких: 669787,71 грн - заборгованість за кредитом, 6 944,15 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 11 842,81 грн - нараховані проценти, 94 744,95 грн - загальна сума реструктуризації за простроченими процентами, 79 009,24 грн - прострочені проценти.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга АТ Креді Агріколь Банк» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в повній мірі                           не відповідає. 
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування     в Україні. 
 
Положеннями частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
 
Судами встановлено, що кредит за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 3/4097964 є споживчим, що підтверджено у пункті 1.2 кредитного договору.
 
06 квітня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» листом від 03 квітня 2023 року № 10451/2113 направило позичальнику ОСОБА_1 вимогу про повернення всієї суми кредиту та процентів за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня одержання цієї вимоги.
Таку вимогу банк обґрунтовував частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження                 № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
 
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження                № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що умовами кредитного договору                             не передбачено право на дострокове стягнення кредитних коштів, а позивач                         не дотримався процедури дострокового стягнення заборгованості, яка передбачена частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».
 
З такими висновками апеляційного суду  колегія суддів погоджується частково.
 
Із аналізу частини третьої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що за умови затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, законодавець надав право кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. 
У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. 
 
Суд апеляційної інстанції конкретно в цій справі правильно встановив, що умовами даного конкретного кредитного договору не передбачено право кредитора на дострокове стягнення кредитних коштів, а Правила надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк», пунктами 2.3.4-2.3.7 яких визначено право кредитора на дострокове стягнення кредиту, не є складовою кредитного договору від 28 жовтня 2021 року № 3/4097964, так як відсутній підпис позичальника про його ознайомлення з Правилами надання споживчого кредиту, що узгоджується                                з правовими висновки, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). 
 
Отже, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що у даній справі відсутні правові підстави для дострокового стягнення споживчого кредиту за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 3/4097964, строк виконання якого не настав.
 
Ураховуючи те, що АТ «Креді Агріколь Банк» не мало правових підстав для дострокового стягнення кредитних коштів за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року, суд апеляційної інстанції помилково вдався до аналізу абзаців 3, 4 частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо дотримання кредитором процедури дострокового стягнення кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 жовтня 2021 року.  
 
У свою чергу статтями 525-526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що кредитодавець не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, однак з позичальника на користь банку підлягала стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом.
 
Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26 вересня             2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) зазначено, що: «колегія суддів уважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга, третя статті 212 ЦПК України 2004 року). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
 
Судами встановлено:
- станом на 03 квітня 2023 року прострочена заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року становила 48 252,87 грн, із яких: 48 252,87 грн - прострочені проценти (вимога від 03 квітня 2023 року (а.с.62));
- станом на 19 жовтня 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 862 328,86 гривень, із яких: 669787,71 грн - заборгованість за кредитом, 6 944,15 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 11 842,81 грн - нараховані проценти, 94 744,95 грн - загальна сума реструктуризації за простроченими процентами, 79 009,24 грн - прострочені проценти (розрахунок, (а.с.7)).
 
Встановлено, що банк надав суду першої інстанції виписки з рахунків ОСОБА_1     (а.с. 9-18) строкової, простроченої заборгованості за кредитом, нарахованих процентів, загальної суми реструктуризації процентів, прострочених процентів, яким суду апеляційної інстанції слід надати оцінку у сукупності з іншими доказами щодо розміру строкової заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь банку.
 
Крім того, одним із доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Усенка А. В. було неможливість встановити, з якої саме дати банк почав нараховувати прострочені проценти, за якою процентною ставкою та відсутність первинних банківських документів про рух коштів, яким суд апеляційної інстанції                     не надав оцінку.
Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року            № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
 
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню, і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
 
За встановлених у цій справі обставин, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема, надати оцінку доказам, долученим до матеріалів справи та про які позивач зазначав у апеляційній скарзі.
 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанцій не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судове рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити частково.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,            є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Д. Д. Луспеник

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
                                                                                                        Б. І. Гулько

 
                                                                                                        Г. В. Коломієць

 
                                                                                                        Р. А. Лідовець