Справа № 344/15123/25 
Провадження № 33/4808/671/25 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Саюка Н.В.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Саюка Н.В. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення: у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто 605,60 гривень судового збору,-

                                                             в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.
Так, 25 серпня 2025 року о 22 год. 23 хв. у с. Крихівці по вул. Набережна, 111 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Amarok», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законодавством порядку. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком лікаря №355. 
Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник адвокат Саюк Н.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.09.2025 року щодо ОСОБА_1 , та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду. 
Вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дискреційних повноважень лікаря при проведенні медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки вважає. що лише повне проведення повного комплексу досліджень, передбачених Інструкцією, зокрема лабораторного аналізу, може свідчити про дотримання належного порядку медичного огляду та забезпечити достовірність отриманих результатів.
Згідно відео з нагрудного відео реєстратора працівника поліції, лікар зазначає, що за результатами медичного огляду та проведеного тесту з використанням драгера (алкотесту) було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, детально дослідивши відео, чітко вбачається, що ОСОБА_1 веде себе спокійно, виконує всі вимоги медичного працівника. Його поведінка жодним чином не підтверджує факту алкогольного сп`яніння. 
Проте, зазначає, що у разі позитивного результату тесту обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження — газорідинної хроматографії з полум?яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі та газової (рідинної) хромато-мас-спектрометрії на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. 
Однак, під час проведення зазначеного огляду не було здійснено жодних лабораторних аналізів біологічних зразків (крові, сечі або слини), які є єдиними належними та об`єктивними методами встановлення точного рівня алкоголю в організмі, згідно положень Інструкції.
Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили результати огляду проведеного за допомогою приладу Драгер, а саме 2,02 проміле.
Вказує, що сам по собі відеозапис не може вважатися належним, допустимим та достатнім доказом у справі про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки не відповідає вимогам законодавства щодо порядку огляду на стан сп`яніння.
Крім того, стверджує, що під час проведення тесту на вміст алкоголю з крові за допомогою спеціального технічного пристрою не було зазначено інформації щодо моделі приладу, серійного номера, дати останньої повірки, тощо, що є суттєвим порушенням під час проведення даного дослідження.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлялася про розгляд апеляційної скарги. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Саюка Н.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Саюк Н.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Саюк Н.В. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №434204 від 25 серпня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 25.08.2025 року о 22 год. 23 хв. в с. крихітці, вул. Набережна (ім. Стефаника), 111 керував ТЗ Фольксваген Амарок д.н.з. НОМЕР_1 ,  в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законодавством порядку. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком лікаря №355, чим порушив п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1).
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – поліцейським 1 взводу 2 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Климюком В.О. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. ОСОБА_1 від підпису відмовився.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом долученим до матеріалів справи.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що водій відмовився від їх надання.
У протоколі зазначено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді.
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було вилучене посвідчення водія. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його власноручним підписом. 
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, за допомогою приладу алкотестера Драгер (ARBE-0457від огляду на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився. (а.с. 2)
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з даними направлення в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 25.08.2025 року, внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд проводився у медичному закладі. (а.с. 23.
Відповідно до висновку №355, який складений згідно результатів огляду ОСОБА_1 у КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР», останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. (а.с. 4)
Згідно рапорту поліцейського взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядового поліції Клим`юка В.О. вбачається, що 25.08.2025 року у складі екіпажу «Ясень-104» спільно із лейтенантом поліції Верхоляк Х.В. та капралом поліції Микитюк Б.В., під час патрулювання в м. Івано-Франківськ, вул. Набережна (ім. В.Стефаника), було зупинено ТЗ Фольксваген Амарок д.н.з. НОМЕР_2 за порушення ПДР під керуванням ОСОБА_1 . 
Під час складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ЕПР1 №434204 щодо ОСОБА_1 , було допущено механічну помилку в адресі проживання вказаного громадянина, адресою проживання просить вважати: АДРЕСА_1 .
До матеріалів справи долучено: зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №434204 (а.с. 5), копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5571481 (а.с. 7), інформацію щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 8-9).
Зокрема, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5571481  вбачається, що ОСОБА_1   було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пов`язане із рухом транспортного засобу за порушення вимог дорожньої розмітки 1.16.1. (а.с. 7),
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволять повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 10). 
Зокрема, відеозаписом зафіксовано як працівники поліції за допомогою світлових сигналів зупиняють транспортний засіб, повідомляють водія, який рухався порушуючи вимоги ПДР України, просять надати посвідчення водія та техпаспорт і встановлюють, що  водієм транспортного засобу є  ОСОБА_1 .  Водій транспортного засобу попросив, щоб працівники поліції надали відео, де він порушує Правила дорожнього руху.  Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції розглядають справу за порушення п.8.5.1, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП та роз`ясняють права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Після цього водію повідомили, що у нього вбачають ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку із цим запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.  Працівник поліції роз`яснив, що у разі відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі прирівнюється за своїми правовими наслідками до перебування в стані алкогольного сп`яніння. Після цього водій повідомив, що бажає пройти огляд у медичному закладі та з працівниками поліції поїхав до медичного закладу. У медичному закладі лікар роз`яснив процедуру проходження огляду, повідомив, що ОСОБА_1 повинен продути прилад Драгер, здати біоматеріал (сечу), варто пройти тест на 14 видів речовин, а також лікар проведе його медичний огляд. Далі ОСОБА_1 здав біоматеріал та передав його для проведення аналізу. Після водій пройшов огляд за допомогою приладу Драгер, результат 2.02% проміле. Далі медсестра та лікар провели огляд ОСОБА_1 . Далі працівник поліції отримав висновок лікаря, після чого направилися до місця зупинки транспортного засобу. На місці працівниками поліції було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Згодом водія ОСОБА_1 ознайомили зі складеним відносно нього протоколом за ч.1 ст. 130 КУпАП, повторно роз`яснили права, повідомили, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді, від отримання протоколу про адміністративне правопорушення під підпис водій відмовився,  водієм також не було підписано зобов`язання про відсторонення від керування, однак водій розписався про ознайомлення із постановою за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту вважає, що огляд на стан сп`яніння у медичному закладі було проведено в порушення вимог відповідної Інструкції, а тому  суд першої інстанції безпідставно  послався на висновок лікаря медичного закладу, яким встановлено перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок лікаря медичного закладу, яким встановлено, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння є доказом, який повинен бути оформлений у встановленому законом порядку та може бути визнаний недопустимим за наявності певних правових підстав.
Зокрема, висновок лікаря про перебування обстежуваної особи у стані сп`яніння може бути визнаний недопустимим доказом, якщо судом буде встановлено, що він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Висновок лікаря може бути  визнаний недопустимим доказом, коли судом буде встановлено, що він був зроблений у порушення встановленого законом порядку або лікарем медичного закладу, який не мав права проводити такий огляд і не мав належних повноважень.   
Таким чином, враховуючи наведене,  необхідно прийти до висновку, що для визнання доказу недопустимим та таким, що отриманий всупереч встановлених законом вимог з   істотним порушенням прав та свобод людини, необхідно встановити наявність певних порушень, які доводять існування відповідних правових підстав.   
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Апеляційний суд вважає, що доводи сторони  захисту про недопустимість висновку лікаря медичного закладу носять голослівний і бездоказовий характер та  не підтверджені даними, які дозволяють встановити наявність, певних порушень під час проведення огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу у медичному закладі. 
Так, висновок лікаря медичного закладу повністю відповідає вимогам відповідної Інструкції та містить посилання на те, що його складено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 355 , складеному 25.08.2025 року о 23год.20 хв.
Відповідно до чинного законодавства висновок лікаря медичного закладу щодо результатів медичного огляду не повинен містити обґрунтування його правильності, оскільки такі данні зазначаються у відповідному Акті медичного огляду. 
Зокрема, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду у якому зазначаються результати зовнішнього огляду, поведінки обстежуваної особи, стан свідомості, дані щодо мовної здатності, вегетативно-судиних реакцій, рухової сфери, наявність ознак нервово-психічних захворювань, органічного ураження нервової системи, використання технічних засобів для визначення наявності або вимірювання стану сп`яніння та їх результати.
Апеляційний суд вважає, що стороною захисту не доведено, що огляд на стан сп`яніння  було проведено з істотним порушенням вимог  чинного законодавства та прав і свобод водія транспортного засобу, якого було обстежено у відповідному закладі охорони здоров`я лікарем медичного закладу. Апеляційний суд неодноразово зазначав, що результати огляду на стан сп`яніння не можуть вважатися беззаперечним доказом, який має заздалегідь встановлену силу, оскільки суд приходить до висновку про винуватість у вчиненні правопорушення за своїм  внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх наявних у справі доказів. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я проводиться у відповідності до вимог ст.266 КУпАП  з метою відсторонення водія транспортного засобу від керування цим транспортним засобом.
За таких обставин, результати огляду на стан сп`яніння, який був проведений поліцейським або висновок лікаря медичного закладу щодо  результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів не можуть бути визнані єдиним та достатнім доказом, який поза розумним сумнівом доводить перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, оскільки це питання вирішується судом внаслідок дослідження сукупності всіх доказів по справі. 
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що питання щодо доведеності факту перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння повинно бути вирішено судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, на підставі об`єктивної оцінки сукупності зібраних доказів з  погляду їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані сп`яніння.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП  передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.
Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Саюка Н.В. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                   О.П. Васильєв