ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року	Львів	Справа № 460/767/25 пров. № А/857/23421/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Міністерства оборони України на рішення  Рівненського  окружного адміністративного  суду від 08 травня 2025 року  у справі № 460/767/25 (головуючий суддя Щербакова В.В., м. Рівне, спрощене позовне провадження)  за позовом   ОСОБА_1 до Міністерства оборони України  про визнання  дій протиправними, зобов`язання  вчинити певні дії, -
                                                     В С Т А Н О В И В:          
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Міністерства оборони України (далі   відповідач) в якому просить суд про: - визнання протиправним та скасування рішення оформлене пунктом № 3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, № 45/в від 22.11.2024 року, щодо відмови позивачам ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2    у виплаті їм одноразової грошової допомоги на підставі   ст. 16 ЗУ «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ; - зобов`язання Міністерство оброни України провести виплату позивачам ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 ,    відповідно до статей   16,   16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII   та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013     № 975, що відповідає 500-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2024 календарного року.
Обгрунтовуючи свої вимоги  позивач посилається на наступне. Позивач є дружиною, а ОСОБА_2 сином померлого військовослужбовця, смерть якого настала під час проходження військової служби та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Повідомлено, що з метою реалізації права на виплату одноразової грошової допомоги вони звернулися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з відповідною заявою і необхідними документами, однак Міністерством оборони України у виплаті такої допомоги їм було відмовлено. Вважають, що наявність у крові померлого спирту не свідчить про вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння та причинно-наслідкового зв`язку між вживанням алкогольних напоїв та його смертю, а тому рішення про відмову у виплаті грошової допомоги, прийняте з цих підстав, необґрунтоване і протиправне. За таких обставин, просила позов задовольнити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 22.11.2024 №45/в про відмову ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2       у призначенні одноразової грошової допомоги за померлого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 . 
Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.
Стягнуто на користь   ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції  відповідачем подано апеляційну скаргу.  З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду  в  частині задоволених позовних вимог  скасувати, в задоволені позову відмовити повністю.  Зокрема апелянт посилається на  наступне. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця не здійснюється, якщо загибель (смерть) такого військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. Повідомив, що під час проведення судово-токсологічного дослідження в крові померлого солдата виявлено етиловий спирт, а отже вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірним і скасуванню не підлягає. 
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
ОСОБА_3 проходив службу у Збройних Силах України, зокрема, у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки від 12.06.2024 №1129, позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України,   в тому числі і 19.03.2024.
Відповідно до сповіщення сім`ї №80, ОСОБА_3 19.03.2024 поблизу населеного пункту П. Донецької області (а.с.24) загинув внаслідок мінометного обстрілу під час виконання бойового завдання.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №47 від 29.03.2024 смерть настала в результаті мінно-вибухового поранення грудей та ушкодження внутрішніх органів.
У висновку експерта №556 від 24.04.2024 КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» суд-мед експертом зазначено, що при судово-токсилогічному дослідженні крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 1,63 %.
Поряд з цим, в акті службового розслідування зафіксовано, що відомостей про наявність стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння померлого в лікарському свідоцтві про смерть не вказано.
Крім того, зазначено, що вина військовослужбовця відсутня, порушень військової дисципліни та вимог статей Статуту ЗСУ не відбувалось.
В акті проведення розслідування зауважено, що загибель ОСОБА_3 пов`язана із захистом Батьківщини.
У зв`язку з цим, позивач, яка є дружиною померлого, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина загиблого ОСОБА_2 подано до територіального органу ТЦК та СП заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця.
За результатами розгляду заяви та поданих документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовлено у призначенні позивачам одноразової грошової допомоги з посиланням на   ст.172-20 КУпАП   та   ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджено витягом з протоколу №45/в від 22.11.2024.
Задовольняючи  частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. 
На переконання суду першої інстанції, зобов`язання судом відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачам у зв`язку із смертю військовослужбовця може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність інших підстав для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги, які передбачені законом.
З врахуванням того, що суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у її виплаті, може бути необґрунтованим.
Відтак, суд першої інстанції  вважав, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 в її інтересах та інтересах ОСОБА_2 про призначення та виплату  одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_3 в порядку і розмірі, передбаченому   Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги,  колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано   Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»   (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до   статті 41 Закону № 2232-XII   виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених   Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною першою   статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   (далі-Закон № 2011-XII) регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим   Законом   мають право на її отримання.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у   статті 16-1 Закону № 2011-XII. За приписами вказаної норми   закону   у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2   статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Відповідно до пункту 1, 6   статті 16-3 Закону №2011-XII   одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2   статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у   статті                  16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у   статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9   статті 16-3 Закону №2011-XII).
28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, згідно з пунктом 2 якої сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї   постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у   статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією   постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї   постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією   постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї   постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї   постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією   постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
На момент виникнення у членів сім`ї та батьків загиблого військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги механізм призначення і виплати такої одноразової грошової допомоги визначався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №   975   (далі - Порядок № 975).
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану»   було затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі - Порядок № 45), який визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови № 168, алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 Порядку № 975 визначено, одноразова грошова допомога призначається у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, призваному на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби; 8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби; 9) отримання військовозобов`язаним, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Відповідно до п. 11 Порядку № 975 розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану визначається відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В силу вимог п. 1   ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ   призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
При цьому, сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного /наркотичного сп`яніння на час загибелі (смерті) не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї
Така правова позиція  узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені, зокрема, у його постановах від 29.06.2022 у справі № 640/6477/19, від 10.05.2023 у справі № 640/5320/19.
Отже, визначальним при вирішенні питання щодо наявності права члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, є не сам стан алкогольного сп`яніння військовослужбовця, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між вживанням алкогольних напоїв та смертю військовослужбовця.
Як свідчать матеріали   справи, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України посилалась на положення   ст. 16-4 Закону №2011-ХІІ   та   ст.172-20 КУпАП.
Однак, відповідно до   ст.172-20 КУпАП   розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням.
Згідно зі   статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ   призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо, зокрема, загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.
Суд погоджується, що при судово-токсилогічному дослідженні крові загиблого виявлений етиловий спирт у концентрації 1,63‰.
Водночас, з лікарським свідоцтвом про смерть №47 від 29.03.2024 смерть настала в результаті мінно-вибухового поранення грудей та ушкодження внутрішніх органів.
В акті службового розслідування зафіксовано, що відомостей про наявність стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння померлого в лікарському свідоцтві про смерть не вказано. Крім того, зазначено, що вина військовослужбовця відсутня, порушень військової дисципліни та вимог статей Статуту ЗСУ не відбувалось.
Однак відповідач ні у спірному рішенні, ні в ході розгляду даної справи   не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою позивача (у тому числі, перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння) та його смертю. Жодних доказів на обґрунтування такої обставини суду не надав та в матеріалах справи відсутні.
Стверджуючи про наявність у діях загиблого складу адміністративного правопорушення, передбаченого   статтею 172-20 КУпАП, відповідач не надав доказів того, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за цими нормами.
Відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з цих підстав, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а отже таке рішення, оформлене протоколом 22.11.2024 №45/в, в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2   ст.2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Правовий висновок в частині обрання належного способу захисту порушеного права позивача узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2024 по справі № 480/4122/22.
Відповідно   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже,   ст.2 КАС України   та ч.4   ст.242 КАС України   вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої   статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального   права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги   висновків суду не спростовують,   то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.   243,   250,   308,   310,   315,   316,   321,   322,   325,   329 КАС України, суд –
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі №460/767/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар