Головуючий І інстанції: Садова М.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 р. 	Справа № 520/11572/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025, по справі № 520/11572/25
за позовом    ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11 листопада 2024 року № 204750021366 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 02.04.1990 по 05.04.1992 згідно із записом №1 трудової книжки № НОМЕР_1 від 02.04.1990 та призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 04 листопада 2024 року; -вирішити питання розподілу судових витрат. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11 листопада 2024 року № 204750021366 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.11.2024, зарахувавши до спеціального страхового стажу період роботи з 02.04.1990 до 05.04.1992, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт зазначав, що підстав для призначення пенсії за вислугу років передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» немає, оскільки позивачка не досягла віку, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, а також відсутній необхідний спеціальний стаж роботи, а саме 26 років 6 місяців на 11.10.2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 04.11.2024 позивач звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).
Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуло головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке рішенням від 11.11.2024 № 204750021366 відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області своїм рішенням від 11.11.2024 № 204750021366 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Відмову обґрунтовано відсутністю необхідного стажу (26 років 6 місяців на 11.10.2017) згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення". До спеціального стажу не зараховано період роботи у 1990 1992 роках через розбіжності у найменуванні посади та відсутність підтверджувальної печатки в документах.
Позивач вважає таке рішення протиправним та таким що підлягає скасуванню, а тому з метою захисту порушених прав звернулася до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправного рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії позивачу та необхідності повторно розглянути заяву позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст. 2 Закону №1788-XII передбачає, що цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до ст. 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.
Згідно з п. "е" ст. 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому, згідно із Законом № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 було внесено зміни, відповідно до якого пункт "е" вказаної статті має наступний зміст:
Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII.
Таким чином, стаття 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.
Отже, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років незалежно від віку необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах зазначених у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.
За вищенаведеного правового аналізу, для призначення позивачу пенсії за вислугу років необхідно наявність у позивача спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах, визначених у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909.
Закон України № 1058-1V не установлює обмежень щодо застосування положень статті 60 Закону України № 1788-Х стосовно: обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час. Таким чином, можна дійти висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року. Редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.
Щодо відмови відповідача у призначенні пенсії з підстав недостатності у позивача станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу роботи - 26 років 6 місяців, який дає право на призначення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
З гідно з пунктом 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Також, Законом № 2148-VІІІ у зв`язку з внесенням змін до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, останній викладено у наступній редакції:
"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".
З наведеного слідує, що з урахуванням положень п. 2-1 та п. 16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років відповідно до положень пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.04.1990 (запис № 1) та архівній довідці № НАС-06-Б/20-21 від 28.10.2024, виданої адміністративно-господарською службою регіональної філії Південна залізниця АТ «Укрзалізниця» позивач в період з 02.04.1990 по 05.04.1992 працювала на посаді помічника лікаря з гігієни харчування.
При цьому в довідці № НАС-06-Б/20-21 від 28.10.2024, виданої адміністративно-господарською службою регіональної філії Південна залізниця АТ «Укрзалізниця», посада зазначається як помічник санітарного лікаря по гігієні харчування.
Однією із підстав для відмови у зарахуванні вищевказаного періоду роботи до спеціального стажу стала розбіжність у найменуванні посади: у трудовій книжці «помічник лікаря з гігієни харчування», в архівній довідці «помічник санітарного лікаря з гігієни харчування».
Відповідно до розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал незалежно від найменування посад.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 року № 146 посада «помічник санітарного лікаря» включена до номенклатури спеціальностей середнього медичного персоналу.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення періоду роботи зі стажу. Відповідальність за правильність оформлення трудових книжок лежить на роботодавці, а не на працівнику.
З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що допущені розбіжності у найменуванні посади позивача у вищевказаних документах зроблено з вини уповноважених осіб та не може бути беззаперечним доказом відсутності періоду такої роботи у позивача, а відтак такий період роботи пенсійний орган мав зарахувати до спеціального страхового стаж позивача на відповідній посаді.
Щодо відсутності печатки на копії наказу від 02 квітня 1990 року № 4, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 8 розділу І підрозділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 травня 2015 року № 1000/5, копії документів, виготовлені з оригіналів і завірені архівом, є дійсними.
З огляду на вказане, оскільки копія наказу виготовлена із оригіналу такого наказу, який зберігається в архіві структурного підрозділу «Адміністративно-господарська служба» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а відтак такий документ відповідач мав прийняти та розглянути його у сукупності із іншими наданими позивачем документами.
Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
В свою чергу згідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №307/541/17 однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
З огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки записів у трудовій книжці та інших документах позивача для призначення пенсії.
Тобто, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для з`ясування обставин наявності у позивача стажу.
Щодо необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року, суд прийшов наступного з огляду на таке.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положення пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які встановлювали вікові вимоги та поступове збільшення необхідного стажу, визнані неконституційними та втратили чинність.
Таким чином, для визначення права на пенсію за вислугу років застосовується редакція пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чинна до 01 квітня 2015 року, яка передбачає спеціальний стаж від 25 до 30 років без вікових обмежень.
Позивачка має спеціальний стаж 25 років 5 місяців 21 день, що підтверджено відповідачем в оспорюваному рішенні.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 204750021366 від 11.11.2024 та наявності підстав для його скасування.
Також колегія суддів погоджується з обраним способом захисту порушених прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.11.2024, зарахувавши до спеціального страхового стажу період роботи з 02.04.1990 до 05.04.1992, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 по справі № 520/11572/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    З.Г. Подобайло