ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 вересня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 359/10546/23
провадження № 61-15942св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, ухвалене в складі  судді Чирки С. С., та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня                     2024 року, ухвалену в складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»), в якому просив суд відшкодувати понесені ним витрати на придбання санаторно-курортних путівок, витрати на додаткове лікування, медичні процедури, медичні дослідження та придбання ліків у загальному розмірі 125 032,73 грн, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
 
Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що 1968 році у віці 6 років йому завдано тяжкі тілесні ушкодження у трансформаторному пункті № 1298, що належить Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), внаслідок чого він став непрацездатним, особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства (довічно).
 
Рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди ОСОБА_1 визнано відповідача, а за ним визнано право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою працездатності згідно з правилами статті 462 ЦК УРСР.
 
Крім того, рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня            2001 року за ним визнано право на санаторно-курортне лікування, а ПАТ «Київенерго» зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня до вересня. 
Зважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» ігнорує та несумлінно виконує покладені на нього рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року обов`язки з відшкодування завданої шкоди, він змушений самостійно вирішувати питання організації свого лікування у санаторно-курортних закладах шляхом придбання за власні кошти санаторно-курортних путівок у санаторії, для отримання та проходження відповідного санаторно-курортного лікування.
 
У період з 05 липня 2023 року до 25 липня 2023 року за санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород він сплатив 73 920,00 грн; у період з 26 серпня 2023 року до                      04 вересня 2023 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій             ім. Гоголя» він сплатив 35 200,00 грн. Позивач указував, що він здійснив додаткові витрати у розмірі 15 912,73 грн на спеціальні медичні дослідження та придбання ліків на підставі рекомендацій, направлень та отриманих рецептів.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків у розмірі 125 032,73 грн.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.
У задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь держави судовий збір у розмірі 2 592,32 грн.
 
Задовольняючи позов у частині стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків у розмірі 125 032,73 грн, суд першої інстанції виходив з підстав доведеності позивачем понесення таких витрат.
 
Частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі                        50 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що саме внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, пов`язаних з ухиленням від відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування, позивачу завдано моральної шкоди, яку слід відшкодувати у зазначеному розмірі.
 
Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області        від 25 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області                      від 22 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування додаткових витрат та стягнення моральної шкоди, таким змістом:
Стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу к розмірі 7 778,00 грн.
У задоволенні вимог заяви в іншій частині відмовлено.
 
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, суд першої інстанції встановив, що позовна заява, відповідь на відзив, а також заява про стягнення витрат на правову допомогу підписана особисто позивачем, що викликають об`єктивні сумніви щодо виготовлення та передачу до Бориспільського міськрайонного суду Київської області вказаних документів саме представником позивача. Крім того, витрати, понесені на копіювання документів та витрати, понесені на транспорт, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. При цьому суд урахував вимоги розумності, добросовісності, пропорційності та справедливості, які відносяться до основних засад цивільного судочинства, зменшив витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 до 10 000,00 грн. Оскільки рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково (77,78 %) на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню сума у розмірі 7 778,00 грн.
 
Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області        від 03 червня 2024 року заяву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» задоволено частково.
Доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області              від 22 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування додаткових витрат та стягнення моральної шкоди таким змістом:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» витрати на правничу допомогу у розмірі 4 444,00 грн.
У задоволенні вимог заяви в іншій частині відмовлено.
 
Частково задовольняючи заяву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», суд першої інстанції встановив, що відповідач отримав правничу допомогу і поніс витрати                            у розмірі 20 000,00 грн. При цьому суд урахував, що позов задоволено частково, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 4 444,00 грн (у задоволенні 22,2 % позовних вимог відмовлено).
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня    2024 року задоволено частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня    2024 року змінено в частині витрат, понесених ОСОБА_1 , які підлягають стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків з 125 032,73 грн до 120 143,99 грн та судового збору, який підлягав стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у дохід держави з 2 592,32 грн до 1 031,62 грн.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня    2024 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області               від 03 червня 2024 року змінено.
Збільшено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до 9 400,00 грн.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року задоволено частково.
Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області              від 03 червня 2024 року змінено.
Збільшено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 до 21 200,00 грн.
 
Частково змінюючи розмір витрат, які підлягають стягненню, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач довів, що понесення ним витрат за путівки на санаторно-курортне лікування у період з 05 липня 2023 року до 25 липня 2023 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород, за що оплачена загальна сума 73 920,00 грн та за путівку на оздоровлення у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород у період з 26 серпня 2023 року до 04 вересня 2023 року сплачено 35 200,00 грн. 
Однак додаткові витрати на спеціальні медичні дослідження та придбання ліків на підставі рекомендацій, направлень та отриманих рецептів на загальну суму 15 912,73 грн підлягали зменшенню, оскільки врахуванню підлягали квитанції, які містили відомості про призначення лікаря за направленням у період перебування у санаторії та з урахуванням рекомендацій лікаря. Суд апеляційної інстанції вважав доведеною суму у розмірі 4 889,00 грн.  
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач до матеріалів справи не долучив будь-яких доказів на підтвердження душевних хвилювань, моральних страждань, які давали б підстави до відшкодування моральної шкоди. Долучені до справи докази не свідчать про бездіяльність відповідача, пов`язану з невиконанням рішення суду щодо обов`язку сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування позивача, оскільки ним вживалися заходи шляхом направлення ОСОБА_1 листів з проханням надати реквізити для оплати санаторно-курортного лікування, що останнім                          не спростовано.   
 
Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції у частині стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважав, що витрати на правничу допомогу, що підлягали стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 , підлягають збільшенню до 21 200 грн. 
 
Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції у частині стягнення витрат на правову допомогу на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», суд апеляційної інстанції врахував, що суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву, виходив з того, що стягненню підлягала сума у розмірі 4 444,00 грн понесених витрат на правову допомогу, що пропорційно розміру задоволених вимог (у задоволенні 22,2 % позовних вимог відмовлено). Разом з тим, з урахуванням зміни рішення та відмови у задоволенні відшкодування моральної шкоди, витрати на правничу допомогу, що підлягали стягненню з ОСОБА_1                     на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» підлягали збільшенню до 9 400,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області              від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року. Посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 03 червня 2024 року в частині задоволення заяви ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволення заяви. Просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови  у позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції. Просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині збільшення розміру витрат на правничу допомогу, стягнутих                      з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». 
 
Постанову суду апеляційної інстанцій у частині вирішення позову про стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування ні позивач, ні відповідач                                 у касаційному порядку не оскаржували, тому постанова суду апеляційної інстанції у цій частині у касаційному порядку не переглядається.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 02 грудня 2024 року справу призначено судді-доповідачу Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2024 року задоволено заяву судді 
Гулька Б. І. про самовідвід та передано касаційну скаргу ОСОБА_1 для про ведення повторного автоматизованого розподілу.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2024 року справу призначено судді-доповідачу            Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
 
11 грудня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження                           у справі, витребувано її матеріали із Бориспільського міськрайонного суду Київської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                 від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/17 (провадження № 11-562ас18),          від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19),           від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 (провадження № 14-37цс24) та            у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 306/192/14-ц (провадження № 61-5209св18), від 12 грудня 2108 року у справі № 359/4882/16-ц (провадження № 61-21260св18), від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19), від 19 травня 2021 року у справі № 206/1293/19 (провадження № 61-16936св20).
 
Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач був обізнаний про банківські реквізити для перерахунку коштів, оскільки здійснює щомісячні платежі на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2021 року  у частині зобов`язань здійснювати відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд позивача. Остання виплата була здійснена                      01 грудня 2022 року, що підтверджено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2023 року у справі № 359/9400/23, яке набрало законної сили. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, врахував лист відповідача, що направлявся позивачу у рамках іншої цивільної справи, а саме № 359/6910/22. 
 
Суд порушив вимоги статті 89 ЦПК України та не врахував консультативні висновки лікаря ендокринолога, виписку Київської міської лікарні з медичної карти хворого.
 
Указує, що суд першої інстанції не врахував положення статті 141 ЦПК України,                    те, що позивач є непрацездатною особою з інвалідністю ІІ групи та отримує мінімальну соціальну допомогу від держави. Зазначена відповідачем сума витрат на правову допомогу є надмірною, що давало право суду звільнити його від сплати цих витрат.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У грудні 2024 року представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат  Дуднік-Дубіняк Д. І. подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року - без змін. 
 
Також представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просив змінити розподіл судових витрат у судах першої та апеляційної інстанцій, відмовивши позивачу                        у стягненні витрат на правничу допомогу. 
 
Просив здійснити розподіл судових витрат у суді касаційної інстанції.
 
У відзиві на касаційну скаргу Федуна Ю. С. представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат Дуднік-Дубіняк Д. І. виклав вимогу про зміну розподілу судових витрат у судах першої та апеляційної інстанцій та просив відмовити           ОСОБА_1 у стягненні витрат на правову допомогу, тобто фактично  в цій частині                                         в касаційному порядку оскаржив додаткове рішення суду першої інстанцій та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Вказана вимога представника ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвоката Дуднік-Дубіняка Д. І. підлягає залишенню без розгляду, оскільки не відповідає вимогам статі 392 ЦПК України та подана з порушенням строків, визначених статтею 390 ЦПК України.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи з дитинства (довічно).
 
Рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня до вересня. Зобов`язано Державну енергетичну компанію «Київенерго» сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня до вересня.
 
Із копії санаторно-курортної путівки від 05 липня 2023 року № 230521, копії санаторно-курортної книжки, довідки головного бухгалтера санаторію ім. Гоголя, встановлено, що ОСОБА_2 перебував на санаторно-курортному лікуванні в санаторно-курортних закладах, а саме: у період з 05 липня 2023 року до 25 липня 2023 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород. Вартість санаторно-курортного лікування, яка оплачена    ОСОБА_2 , становила 73 920,00 грн.
 
Із 26 серпня 2023 року до 04 вересня 2023 року ОСОБА_2 проходив оздоровлення у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород, що підтверджено копією санаторно-курортної путівки № 230983, копією санаторно-курортної книжки, довідкою головного бухгалтера «Санаторію                    ім. Гоголя». Вартість санаторно-курортного лікування, яка оплачена позивачем, становила 35 200,00 грн.
Під час санаторно-курортного лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя» за направленням лікаря ОСОБА_2 додатково проведені медичні дослідження та ним придбано ліки.
 
Із долучених квитанцій за рецептами № 215, 168, 169 та інших платіжних документів про оплату досліджень та оплату ліків, встановлено, що ОСОБА_2 отримав послуги на суму 15 912,73 грн.
 
27 вересня 2023 року ОСОБА_1 звертався із заявою до відповідача про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно-курортне лікування, медичні дослідження та придбання ліків, яку ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» отримало 02 жовтня 2023 року.
 
У відповідь на цю заяву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вказало, що листами від 10 травня 2023 року № 1/04/Ф-13987, від 25 травня 2023 року № 1/04/Ф-15586 та від 09 червня 2023 року № 1/04/Ф-17370 зверталося до позивача з проханням надати платіжні банківські реквізити для оплати санаторно-курортного лікування. При цьому відповідач повідомив, що додані до заяви документи не підтверджують санаторно-курортного лікування у період з червня 2023 року до вересня 2023 року на суму 125 032,73 грн, а тому залишив її без задоволення.
 
05 липня 2023 року позивачу видано рецепт № 215 відповідно до якого йому виписано препарат Глюкофаж 500 мл, № 30.
Відповідно до квитанції від 24 серпня 2023 року за вказаний у рецепті препарат сплачена суму у розмірі 93,60 грн. 
 
Інші квитанції, які долучені позивачем, містять препарати, які придбані поза періодом перебування в санаторії та понад № 30, мають інше дозування та кількість, а також наявні препарати, які в рецепті не зазначені.
 
05 травня 2023 року на ім`я позивача виписано рецепт № 168 на препарат Гептрал, 500 мл, 5,0 № 20, NaCl  0,9% - 100,0 № 20 та система для крапельниці № 20, за які                     у відповідності до долучених квитанцій сплачено (4 059,59 + 726,90, +233,30) = 5 019,79 грн.
Інші квитанції містять іншу назву препарату, ніж зазначені у рецепті.
 
Згідно з рецептом № 169 від 07 липня 2023 року позивачу виписано препарат Тівортін, 4,2% - 100,0 № 5 за який було сплачено 987,60 грн. 
 
05 липня 2023 року ОСОБА_1 направлено на аналіз крові (Індекс НОМА) Пакет № 170, за який відповідно до квитанції від 13 липня 2023 року було сплачено      670,00 грн.
 
Відповідно до направлення від 05 липня 2023 року ОСОБА_1 призначено процедуру: вуглекисла суха ванна, за яку сплачено 632,00 грн, без урахування квитанцій, які містять іншу інформацію, ніж у направленні.
 
За направленням лікаря від 05 липня 2023 року ОСОБА_1 призначено пневмопресинг, за який сплачено 3 621,00 грн, без врахування квитанції за послугу, яка придбана у інший період.
 
Встановлено, що до початку періоду проходження санаторно-курортного лікування відповідач неодноразово звертався до ОСОБА_1 із заявами від 10 травня        2023 року № 1/04/Ф-13987, від 25 травня 2023 року № 1/04/Ф-15586 та від 09 червня 2023 року № 1/04/Ф-17370, у яких просив надати платіжні банківські реквізити для оплати санаторно-курортного лікування, проте ці заяви залишилися без реагування зі сторони позивача.
Одночасно відповідач повідомив позивача про залишення без задоволення його заяви від 25 вересня 2023 року з посиланням на те, що до заяви не долучено всі необхідні документи, які б підтверджували несення витрат на лікування та обстеження на заявлену суму.
 
28 травня 2024 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на загальну суму          40 000,00 грн.
 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до заяви долучено: договір від 19 жовтня 2023 року про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Влащенком О. А.; акт прийняття-передачі наданих послуг від 24 травня 2024 року; квитанція від 19 жовтня 2023 року серії ААБ № 03037.
 
Згідно з актом прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 24 травня 2024 року позивачу надано наступні послуги: надання консультації замовнику та узгодження правової позиції; підготовлення та передача до Бориспільського міськрайонного районного суду Київської області позовної заяви; складання відповіді на відзив; складання заяви на відзив; складання заяв до суду (повідомлення про місце і час розгляду справи, а також долучення документів до матеріалів справи); витрати на ксерокопії документів/витрати на транспорт; участь в судових засіданнях та представництва гр. ОСОБА_1 становить 40 000 грн.
 
24 травня 2024 року від представника ПрАТ «ДТЕК Київське електромережі»  до суду першої інстанції надійшла заява про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування відповідач надав копії документів: договір № 308-20 про надання правової допомоги від 15 квітня 2020 року, укладений між ПрАТ «ДТЕК Київське електромережі» та адвокатським об`єднанням «Перший радник» ; додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2020 року; додаткову угоду № 3 до договору про надання правової допомоги від 28 квітня 20214 року; додаткову угоду № 4 до договору про надання правової допомоги від 24 грудня 2021 року; додаткову угоду № 6 до договору про надання правової допомоги             від 19 грудня 2022 року; додаткову угоду № 9 до договору про надання правової допомоги від 19 грудня 2023 року; наказ про прийняття на роботу від 04 червня 2019 року № 11-к адвоката Халимона С. В.; акт надання послуг за договором про надання правової допомоги від 23 травня 2024 року.
 
Відповідно до акта про надання послуг за договором про надання правової допомоги від 23 травня 2024 року відповідачу надано наступні послуги: збір доказів у справі, визначення засобів доказування, роз`яснення клієнту правової позиції у судовій справі та узгодження її з клієнтом; підготовка, формування відзиву на позовну заяву у справі; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції 09 лютого 2024 року; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції 08 травня 2024 року; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції 22 травня 2024 року; підготовка, формування заяви про відшкодування витрат клієнта на професійну правничу. Фіксована вартість наданих адвокатом виконавця послуг (розмір гонорару) складає 20 000 грн.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вказаним вимогам закону додаткове рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
 
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідач не довів належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.
 
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 лютого 2021 року                  у справі № 761/24143/19 (провадження № 61-17538св20), від 03 лютого 2022 року    у справі № 607/678/20 (провадження № 61-14991св21).
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.
 
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Суд апеляційної інстанцій встановив, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» направляло ОСОБА_1 листи з проханням надати реквізити для оплати санаторно-курортного лікування, а долучені позивачем до матеріалів справи докази не свідчать про бездіяльність ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», пов`язану з невиконанням рішення суду щодо обов`язку сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 
 
ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження душевних хвилювань та моральних страждань, спричинених діями відповідача.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами наявності такої шкоди та протиправності дій відповідача. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку судовим рішенням, у яких встановлено що відповідач був обізнаний про розрахункові рахунки позивача, та не надав оцінку медичній документації про стан його здоров`я фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Щодо витрат на правову допомогу, понесених ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» у суду першої інстанції 
 
Частково задовольняючи заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі», суд першої інстанції встановив, що відповідач довів склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, у заявленому розмірі. Позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, отже, з позивача на користь відповідача підлягали стягненню понесені ним витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд апеляційної інстанції, змінюючи розмір судових витрат, погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності розміру отриманих відповідачем послуг, урахував зміну рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні моральної шкоди, змінив розмір витрат на правову допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
 
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення 
з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів               у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;                           3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. 
 
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Суд першої інстанції встановив, що між відповідачем та адвокатським об`єднанням укладений договір про надання правничої допомоги, додатками до якого визначено обсяг наданих послуг та вартість (фіксована складова). Сторони погодили обсяг наданої допомоги: консультація та роз`яснення, складання відзиву; представництво клієнта в судових засідання у режимі відеоконференцій, підготовка заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
 
Встановлено, що відповідач довів належними та допустимими доказами понесені витрати на правничу допомогу, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що відповідає вимогам частини третьої статті 137 ЦПК України. 
 
Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив про розмір судових витрат, який має намір понести відповідач, зокрема витрати на правову допомогу орієнтовним розміром 20 000,00 грн, що узгоджується з частиною першою статті 134 ЦПК України.
 
Позивач у суді першої інстанції не скористався правом, наданим йому частиною п`ятою статті 137 ЦПК України.
 
Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду першої інстанції не було.
 
Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Установивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про покладення на позивача обов`язку з відшкодування витрат на правову допомогу, понесених ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір яких суд апеляційної інстанції остаточно визначив у сумі 9 400,00 грн.
 
Доводи касаційної скарги про незастосування судами попередніх інстанцій положень статті 141 ЦПК України, яка дає право суду звільнити позивача від сплати витрат на правову допомогу, розмір яких є надмірним, оскільки він є непрацездатною особою з інвалідністю ІІ групи, колегія суддів спростовує з огляду на таке.
 
Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Встановлено, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як особа з інвалідністю II групи, що підтверджено копією посвідчення (том 1, а.с. 5).
 
Матеріали справи не містять письмових доказів, які можуть бути правовими підставами для звільнення ОСОБА_1 від сплати витрат, передбачених                         пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.  
 
Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 141 ЦПК України не знайшли свого підтвердження                 під час касаційного перегляду справи.
 
Висновки у справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини                      є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін. Крім того, вказані висновки не суперечать висновкам цієї постанови.
 
Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження.
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                          у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Щодо судових витрат 
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судового збору                             не проводиться.
 
У відзиві на касаційну скаргу представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат Дуднік-Дубіняк Д. І. виклав клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у суді касаційної інстанції, у розмірі 6 000,00 грн. 
 
Ураховуючи положення частин третьої, четвертої статті 137, частини восьмої                 статті 141 ЦПК України, представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат Дуднік-Дубіняк Д. І. протягом п`яти днів після ухвалення Верховним Судом постанови вправі подати докази, на підставі яких суд має встановити розмір (співмірність, обґрунтованість, розумність) витрат на правову допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи у суду касаційної інстанції. 
 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області               від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      Г. В. Коломієць

 
 
                                                                                              Р. А. Лідовець

 
 
                                                                                               Д. Д. Луспеник