справа № 359/404/25                                                 головуючий у суді І інстанції Чирка С.С.
провадження № 22-ц/824/14939/2025   суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
05 вересня 2025 року                                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна Електропостачальна компанія «ЕК», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про захист прав споживачів,-
В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ТОВ «Київська обласна Електропостачальна компанія «ЕК», ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про захист прав споживачів.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Київська обласна Електропостачальна компанія «ЕК», ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про захист прав споживачів, визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 28 липня 2025 року через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив:
скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року про повернення позовної заяви та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для допуску позовної заяви до розгляду по суті.
відвести суддю Чирку С.С. від розгляду справи на підставі ч. 5 ст. 36 ЦПК України;
альтернативно - надати позивачу новий строк для усунення недоліків, з одночасним наданням письмового пояснення, які саме недоліки потребують виправлення та як саме їх можна усунути при розгляді двох об`єднаних справ;
задовольнити позовні вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, зокрема, зобов`язати відповідачів надати необхідні документи: від відповідача-1: належно заповнену особову картку споживача та акт звіряння обсягів споживання електроенергії); в суді: з`ясувати фактичні обсяги споживання електроенергії за період з 01 січня 2019 року по 04 липня 2024 року, витлумачити ст. ст. 608; 1218 ЦК України;
стягнути з відповідачів солідарно збитки у подвійному розмірі (10682 грн) та судові витрати (8550 грн).
винести окрему ухвалу щодо протиправних дій ТОВ «Київська обласна Енергопостачальна компанія «ЕК» та ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», а також бездіяльності судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирки С.С. щодо захисту порушених прав позивача при відключенні будинку позивача від електромереж, без урахування вимог ст.4 ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості».
винести окрему ухвалу щодо порушень процесуальних норм суддею Чиркою С.С., направивши її до Дисциплінарної ради Вищої ради правосуддя та Кваліфікаційної комісії суддів;
похідна вимога: щоб забезпечити єдине судове рішення з питань, що стосуються одних і тих самих сторін та обставин по справі №359/2496/21: врахувати, що відключення електропостачання стало актом тиску на позивача, спрямованим на створення нерівних умов з відповідачами, що унеможливило нормальну підготовку до судового процесу та подачі апеляційної скарги; визнати, що відсутність електроенергії в домі позивача унеможливила нормальну підготовку до судових процесів та дотримання строків визначених судом.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що ухвали суду першої інстанції від 17 січня 2025 року про залишення позовної заяви без руху та 28 травня 2025 року про повернення позовної заяви постановлені з порушенням норм процесуального права. Це призвело до умисного безпідставного повернення позовної заяви, що перешкоджає доступу до правосуддя та захисту прав споживача, адже згідно ч. 5, 6 ст.185 ЦПК суддя повертає справу протягом 5 днів після закінчення строку на усунення недоліків. Суд мав повернути справу 25 січня 2025 року, а повернув через 4 місяці. Вважає такі дії суду умисним затягуванням часу для усунення тиску на позивача та залишення його без світла.
Суд першої інстанції в ухвалах не дав чіткого аналізу вимог позову, умисно не врахував надані докази та не оцінив правову природу вимог, що випливають з Правил роздрібного ринку електричної енергії, Кодексу комерційного обліку, Конституції України та Цивільного кодексу України.
Повернення заяви не може бути автоматичним без урахування обставин справи.
Згідно з п. 7 Постанови Верховного Суду України №2, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі залишати заяву без руху та повертати її через неподання доказів при пред`явленні позову.
ЦПК України не передбачає доказування місця проживання, яке перевіряється судом перед початком розгляду справи, а код наданий згідно вимог до електронного суду, без якого справа не може бути відправлена. Тому вимога суду була безпідставна та упереджена.
Вказав, що суд не забезпечив своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи. Дії судді у попередніх справах та безліч заяв про відвід у справах №359/6767/20 та №359/2496/21 свідчать про його упередженість. У цих справах суд ігнорував клопотання позивача про витребування прихованих доказів від відповідачів; не застосовував заходів процесуального примусу до відповідачів за невиконання судових ухвал та приховування доказів, що сприяло затягуванню розгляду справи; не вирішував клопотання позивача негайно, що є прямим порушенням п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 2002 року; ігнорував аргументи позивача щодо фальсифікації актів звіряння та використання нелегального лічильника. Також вчиняв інші дії, які, на думку позивача, свідчать про упередженість суду при розгляді його справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна Електропостачальна компанія «ЕК», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про захист прав споживачів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження  направлено до електронних кабінетів ТОВ «Київська обласна Електропостачальна компанія «ЕК», ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» та за даними Звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду доставлено 06 серпня 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Відзив від відповідачів на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до  ч. 2  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Щодо клопотань апелянта, долучених до апеляційної скарги
У апеляційній скарзі апелянт просив розглянути у судовому провадженні клопотання позивача про долучення до розгляду справу №359/2496/21, що розглядається у Бориспільському міскрайонному суді суддею Чирка С.С. та об`єднати справи №359/2496/21 та справу №359/404/25, які розглядає суддя Чирка С.С. з тими ж вимогами та відповідачами.
Відповідно до ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача. Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання. Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.
В той же час, цивільний процесуальний закон не передбачає можливості об`єднання справ, провадження у яких не відкрито, а питання про об`єднання/ роз`єднання позовних вимог відноситься до повноважень суду, який першим відкрив провадження у справі та не є компетенцією апеляційного суду.
Крім того, ЦПК України не допускає порушення правил інстанційності розгляду справи, а тому колегія суддів не має право витребувати з Бориспільського міськрайонного суду Київської області справу №359/2496/21 для спільного розгляду зі справою №359/404/25.
Колегія суддів акцентує увагу, що предметом апеляційного оскарження ОСОБА_1 є ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року з процесуальних питань, а тому вирішення позовних вимог апелянта по суті знаходиться за межами предмету апеляційного розгляду.
Також на підставі положень ст. ст. 34-36 ЦПК України апелянт просив відвести суддю Чирку С.С. від участі у розгляді справи.
За правилами частин 2, 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Оскільки питання про відвід судді відповідно до ЦПК України вирішує суд, який розглядає справу, колегія суддів апеляційного суду не має повноважень вирішувати заяву апелянта про відвід судді суду першої інстанції Чирки С.С.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваної ухвали
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що позивачем  не усунуті недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2025 року про залишення позовної заяви без руху.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Згідно з положеннями  ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.
Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, а особі, яка її подала  надано термін для усунення недоліків позовної заяви у строк 5 днів з дня отримання ухвали.
Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направлено ОСОБА_1 20 січня 2025 року рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суд першої інстанції 23 січня 2025 року із відміткою про вручення адресату, однак без зазначення дати вручення (т. 1 а.с. 96).
18 березня 2025 року копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направлено повторно ОСОБА_1 рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суд першої інстанції 22 березня 2025 року із відміткою про вручення адресату - 22 березня 2025 року (т. 1 а.с. 98).
Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Частина 4 ст. 12 ЦПК України покладає на сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 протягом 5 днів з дня отримання (22 березня 2025 року) копії ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2025 року встановлені судом недоліки не усунуло, будь-яких заяв на виконання означеної ухвали позивач не надав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність визначених ч. 3 ст. 185 ЦПК України підстав для повернення позовної заяви.
Щодо доводів апелянта про умисне затягування судом повернення позовної заяви колегія суддів вказує на помилковість невідступного слідування та надмірно формального і суворого (бюрократичного) застосування вимог процесуальних норм без врахування: їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.
У даній справі суд не мав станом на 25 січня 2025 року інформації про дату отримання ОСОБА_1 копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, а ч. 3 ст. 185 ЦПК України не зобов`язує суд повертати позовну заяву саме на наступний день після закінчення строку на усунення виявлених у ній недоліків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що предметом апеляційної скарги ОСОБА_1 є законність і обґрунтованість ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року у справі №359/1547/25 колегія суддів не надає оцінку діям суду першої інстанції у справах №359/6767/20 та №359/2496/21.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.
Відповідно до частин 1, 10 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
Тобто, даною нормою передбачено право, а не обов`язок суду постановити окрему ухвалу.
Розглянувши заяву апелянта, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], §41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                       Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                     О.Ф. Лапчевська
 
Г.І. Мостова