ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 761/26593/22
провадження № 51-2868 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі: 
головуючого                                   ОСОБА_1 , 
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 2021000000000378, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за  адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 111 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Шевченківський районний суд  м. Києва вирокомвід 7 листопада 2024 року засудив ОСОБА_7 за частиною першою статті 111 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років і на підставі статті 54 КК позбавив його спеціального звання «старший радник юстиції».
Ухвалено обчислювати початок строку відбування покарання  ОСОБА_7  з  моменту виконання вироку.
Київський апеляційний суд ухвалою від 22 квітня 2025 року залишив без змін вирок суду першої інстанції. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 скоїв державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, за таких обставин.
20 лютого 2014 року розпочалася збройна агресія Російської Федерації (далі - РФ) проти України.
23 лютого 2014 року у м. Севастополі поблизу будівлі Севастопольської міської державної адміністрації проведено стихійний мітинг «Народної волі проти фашизму на Україні», на якому особа _1 погодилася бути так званим головою виконавчого комітету Севастопольської міської ради з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій.
З метою забезпечення видимості законності дій особа _1 та надання їй можливості виконувати адміністративно-розпорядчі функції, Севастопольська міська рада рішенням від 24 лютого 2014 року № 7147 «Про створення виконавчого органу Севастопольської міської ради Севастопольського міського управління із  забезпечення життєдіяльності міста» створила не передбачений законодавством виконавчий орган Севастопольської міської ради - Севастопольське міське управління із забезпечення життєдіяльності міста. Цим же рішенням створено координаційну раду з організації Севастопольського міського управління із  забезпечення життєдіяльності міста, головою якого призначено особу _1.
27 лютого 2014 року відбулася воєнна окупація підрозділами збройних сил РФ невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) та  м. Севастополя, а згодом і незаконна анексія цієї території України.
Далі 18 березня 2014 року особа _1, особа _3 (колишній голова Верховної ради АР Крим, надалі - голова так званої державної ради Республіки Крим) та особа _4 (колишній депутат Верховної Ради АР Крим), перебуваючи в м. Москві РФ, підписали з президентом РФ «Договір про прийняття до РФ Республіки Крим і створення у складі РФ нових суб`єктів».
Наведені факти свідчать про активну підривну діяльність РФ та  її  федеральних округів, яка виразилася в тимчасовій окупації території України, що триває дотепер. 
Під час зазначених подій, у період з лютого по березень 2014 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, мешканцем м. Севастополя, з власної ініціативи вирішив надати допомогу в проведенні підривної діяльності РФ проти України.
Він як працівник прокуратури м. Севастополя, працюючи з 2001 року в органах прокуратури України, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та  зробити свій особистий внесок в утворення і функціонування в м. Севастополі системи органів державної влади РФ, у тому числі органів прокуратури, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, достовірно знаючи про незаконність призначення та дій особи_1, у період з 1 до 20 березня 2014 року погодився на її пропозицію обійняти посаду виконувача обов`язків прокурора м. Севастополя без підпорядкування Генеральній прокуратурі України. 
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги РФ та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_7 за свідомою та добровільною згодою розпорядженням координаційної ради з організації Севастопольського міського управління із  забезпечення життєдіяльності міста від 20 березня 2014 року № 26 «Про  створення прокуратури м. Севастополя та призначення виконуючим обов`язки прокуратури міста» був призначений виконувачем обов`язків прокурора м. Севастополя без підпорядкування Генеральній прокуратурі України та із цього дня приступив до виконання обов`язків.
Надалі наказом Генерального прокурора РФ з 25 березня 2014 року утворено прокуратури Республіки Крим і прокуратуру м. Севастополя в системі прокуратури РФ. Наказ передбачав формування апарату прокуратури Республіки Крим, а також підлеглих їй територіальних прокуратур районів і великих міст, виконання обов`язків прокурора м. Севастополя покладено на ОСОБА_7 за його добровільною та свідомою згодою.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, протягом березня - травня 2014 року ОСОБА_7 з метою продовження надання допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечення подальшої окупації території АР Крим і м. Севастополя, погодився на призначення його на посаду прокурора м. Севастополя. 
Указом президента РФ від 2 травня 2014 року № 293 громадянин України ОСОБА_7 призначений на посаду прокурора м. Севастополя АР Крим у складі РФ та продовжив здійснення функцій керівника правоохоронного органу на цій посаді до 2 жовтня 2018 року.
Таким чином, він у період з 20 березня 2014 року до 2 жовтня 2018 року забезпечив формування і діяльність незаконно створеного правоохоронного органу на тимчасово окупованій території України.
Своїми діями ОСОБА_7 скоїв державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності й  недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 111 КК (у редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-ІII).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й  вичерпано можливості їх отримати. Вважає, що суд не врахував, що  ОСОБА_7 вимушено опинився на тимчасово окупованій території АР Крим, і суду невідомо, чи намагався підзахисний виїхати з АР Крим та чи була в нього така змога. На думку скаржника, не спростовано, що ОСОБА_7 міг діяти під примусом або вчинив указані дії внаслідок погроз, оскільки залишився на окупованій території. Суд першої інстанції не встановив у повному обсязі ставлення ОСОБА_7 до вчинюваних дій чи бездіяльності та їх наслідків, що виражені у формі умислу або необережності. Оскільки судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченого, не встановлено вини, мотиву, мети, емоційного стану. Також зауважує, що ОСОБА_7 вимушено працював на тимчасово окупованій території. Стверджує, що показання свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є формальними й не доводять винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Посилається на те, що орган досудового розслідування не вручив підозрюваному у належний спосіб, передбачений КПК, повідомлення про підозру, адже доказів на підтвердження його вручення не надано. Крім того, як зазначає автор касаційної скарги, суд не  обґрунтував, чому в матеріалах провадження відсутня інформація стосовно того, чи відомо ОСОБА_7 про висунуте проти нього обвинувачення, а  також чи наявні у справі документи, які свідчать про його відмову брати участь у  досудовому чи судовому розслідуванні. 
Прокурор у провадженні ОСОБА_5 надала Суду письмові заперечення, в яких зазначає про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки доводи в ній зводяться до неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не належать до предмета касаційної перевірки, просить залишити оскаржувані судові рішення без змін. 
 
Позиції учасників судового провадження 
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і  просила залишити її без задоволення.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника  ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Згідно із частиною першої статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписом статті 370 КПК судове рішення ухвалюється компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та  оціненими судом відповідно до статті 94цього Кодексу: у ньому мають бути належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно зі статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.
Як визначено статтею 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без  задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Касаційний суд, перевіряючи матеріали кримінального провадження, установив, що суди дотрималися зазначених вимог закону.
Як передбачено частинами першою і другою статті 438 КПК, підставами для  скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судом касаційної інстанції судових рішень судів першої та  апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (статті 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 розглядалося в порядку спеціального судового розгляду за  відсутності обвинуваченого «in absentia», який показань суду не надавав, заяв, протестів та клопотань на адресу суду не подавав, а також з обов`язковою участю захисника.
Висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про  доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази і на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину обґрунтовано послався на показання свідків  ОСОБА_9 та  ОСОБА_10 , а також письмові докази.
Зокрема, свідок ОСОБА_9 надав суду першої інстанції показання про те, що  до окупації АР Крим росією він обіймав посаду прокурора у  м. Севастополі АР Крим. Повідомив, що у  2014 році, більш точного часу не пам`ятає, до прокуратури м. Севастополя приїхав мер м. Севастополя та представив ОСОБА_7 . У ході  вказаної події свідок зателефонував керівництву, щоб дізнатися порядок дій. Під час телефонної розмови йому було повідомлено про необхідність вийти в зал, де відбувалися збори, і від імені Генеральної прокуратури України повідомити, що ті  працівники прокуратури, які  мають бажання працювати на материковій частині України, будуть забезпечені робочими місцями, а також нагадати про кримінальну відповідальність. Як зазначив ОСОБА_9 , він оголосив указану інформацію. Також повідомив, що, коли представляли колективу ОСОБА_7 , він присутній не був. Поінформував, що йому ОСОБА_7 посад не пропонував. Чи були пропозиції з боку ОСОБА_7 про зайняття певних посад іншим працівникам, не  знає. Між тим зазначив, що із ОСОБА_7 не спілкувався та його безпосередні функції, обов`язки не знає.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_10 повідомив що на той час, коли відбувалися події, він працював прокурором у м. Севастополі. Крім того, вказав, що особу ОСОБА_7 знає, вони працювали разом в органах прокуратури. Будь-яких інших обставин суду не повідомив.
Суд першої інстанції дослідив, належно оцінив і послався у вироку на: 
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 6 квітня 2018 року № 42018000000000829, повідомлення № 6, відповідно до якого, за інформацією відомостей підприємств, установ, організацій та посадових осіб, 20 березня 2014 року ОСОБА_7 за співучастю з головою виконавчого комітету м. Севастополя ОСОБА_11 вчинили ряд дій, спрямованих на насильницьке повалення конституційного ладу України, шляхом представлення ОСОБА_7 новим прокурором м. Севастополя (т. 2, а. к. п. 17 - 20);
- протокол огляду від 9 вересня 2019 року, за яким оглянуто інтернет-сторінку із записами невстановленої особи: «Указом президента российской федерации «О  назначении на должность работников органов прокуратуры Российской Федерации» от 2 мая 2014 года ОСОБА_7 назначен на должность прокурора города Севастополя….Указом президента РФ от 2 октября 2018 года ОСОБА_7 назначен на должность прокурора Республики Адыгея» (т. 3, а. к. п.123 - 126);
- протокол огляду вебсайту від 20 липня 2021 року, за даними якого прокурор ОСОБА_13 виявила, що в мережі «Інтернет» на офіційному сайті президента РФ міститься публікація наказу про призначення ОСОБА_7 на  посаду прокурора м. Севастополя (т. 4, а. к. п. 18 - 22);
- протокол огляду вебсайту від 20 липня 2021 року, згідно з відомостями в якому прокурор ОСОБА_13 встановила, що на вебсторінці «Прокуратура Республики Адыгея» міститься інформація про проведене 29 червня 2021 року засідання колегії прокуратури республіки під головуванням прокурора Республіки Адигея ОСОБА_7 . Крім того, на вказаному сайті у розділі «О прокуратуре» вказано, що  ОСОБА_7 є прокурором Республіки Адигея (т. 4 а.к.п. 23-28);
- лист начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби ОСОБА_14 , відповідно до якого ОСОБА_7 немає у списках працівників прокуратури м.  Севастополя, що виявили бажання продовжити трудову діяльність в органах прокуратури (т. 4, а. к. п. 41 - 46);
- копія виписки Пенсійного фонду України форми ОК-5, відповідно до якої ОСОБА_7 за звітний 2013 рік для пенсії сплатив 141 628,94 грн, за звітний 2014 рік для пенсії сплатив 17 295,32 грн (т.4, а. к. п. 63);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 серпня 2021  року (з фототаблицею) та долучений до нього відеозапис, за яким у період з 11:04 по 11:30 у присутності понятих і свідок із чотирьох фотокарток, представлених на огляд, ОСОБА_9 впізнав особу на фотознімку № 3 саме як  ОСОБА_7 (т. 4, а. к. п. 64 - 66);
- протокол огляду від 1 вересня 2021 року і диск, де збережено відеозапис сторінки відеохостингу «Youtube», на якому міститься відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_3» (т. 4, а. к. п. 68 - 69);
- протокол огляду від 1 вересня 2021 року на сторінці відеохостингу «Youtube», де  виявлено відеозаписи «ІНФОРМАЦІЯ_4», на якому також зображений ОСОБА_7 (т. 4, а. к. п. 71 - 73);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 9 вересня 2021 року (з фототаблицею) та відеозапис, долучений до нього, відповідно до якого в період 11:04 по 11:30 хвилин у присутності понятих із чотирьох фотокарток, представлених на огляд, свідок ОСОБА_15 впізнав в особі на фотографії № 1 ОСОБА_7 (т.4, а. к. п. 81 - 84);
- протокол огляду відеохостингу «Youtube» від 7 вересня 2021 року та відеозапис, долучений до нього, з яких випливає, що на інтернет-ресурсі міститься відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_5», на  якому безпосередньо зафіксований ОСОБА_7 (т. 4, а. к. п. 137 - 140);
- протокол огляду відеохостингу «Youtube» від 7 вересня 2021 року з долученим до  нього відеозаписом, з якого вбачається, що на інтернет-ресурсі міститься відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_6», де безпосередньо зафіксований ОСОБА_7 (т. 4,  а. к  п. 141 - 144);
- протокол огляду відеохостингу «Youtube» від 7 вересня 2021 року й відеозапис,  долучений до нього, згідно з яким на інтернет-ресурсі наявний відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_7», де безпосередньо зафіксований ОСОБА_7 (т. 4, а. к. п. 145 - 150);
- протокол огляду вебсторінки від 7 вересня 2021 року й відеозапис, долучений до нього, за даними якого в мережі «Інтернет» містяться посилання на інтерв`ю нового прокурора м. Севастополя «ОСОБА_7» (т. 4, а. к. п. 151 - 154);
- протокол огляду вебсторінки від 8 вересня 2021 року та відеозапис, долучений до нього, з якого видно, що в мережі «Інтернет», є посилання на вебсайт «Генеральной прокуратуры Российской Федерации», у розділі «Новости» якого міститься інформація про те, що Генеральний прокурор РФ ОСОБА_16 видав наказ про  утворення прокуратури Республіки Крим і прокуратури м. Севастополя (т.  4,  а.  к. п. 154 - 158);
- протокол огляду вебсторінки від 8 вересня 2021 року й відеозапис долучений до  нього, за яким у мережі «Інтернет» є посилання на вебсайт «В Севастополе образована городская прокуратура», де міститься інформація про утворення міської прокуратури в м. Севастополі та призначення ОСОБА_7 її керівником (т. 4, а. к. п. 159 - 161);
- протокол огляду відеохостингу «Youtube» від 9 вересня 2021 року і відеозапис, долучений до нього, у якому відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_8», де зафіксовано ОСОБА_7 , який декламує цілі та основи роботи прокуратури м. Севастополя (т. 4, а. к. п. 162 - 167);
- копія протоколу огляду речей та документів від 28 жовтня 2016 року, з якої вбачається, що досліджено накази, розпорядження, постанови, інші документи щодо формування прокуратури м. Севастополя та призначення керівників структурних підрозділів. (т. 4, а. к. п. 169 - 179);
- витяг з реєстру досудових розслідувань від 27 вересня 2021 року № 42021000000001979, відповідно до якого прокурор самостійно виявив кримінальне правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України та працівником прокуратури м. Севастополя, приступив до виконання обов`язків прокурора м. Севастополя без підпорядкування Генеральній прокуратурі України, чим вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 111 КК (т. 4, а. к. п. 195, 196);
- протокол огляду вебсайту 26 жовтня 2021 року, яким установлено, що прокуратура Республіки Адигея розташована за адресою: вул. Жуковського, 32, м.  Майкоп, РФ 385000, (т. 4, а. к. п. 230 - 232);
- протокол огляду вебсайту 26 жовтня 2021 року, яким установлено вебсайт і  перелік нормативно-правових актів, якими регулюється робота органу (т. 4, а. к . п. 233 - 238);
- протокол огляду електронної пошти від 27 жовтня 2021 року, яким підтверджено направлення підозри за місцем роботи ОСОБА_7 (т. 4, а. к. п. 239 - 241);
- копії біографічних відомостей працівника прокуратури ОСОБА_7 (т. 5, а.  к. п.  14 - 55).
Отже, дослідивши та оцінивши зазначені вище докази з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд правильно встановив обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в державній зраді (діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України). 
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив викладені в ній доводи, аналогічні тим, що наведені в його касаційній скарзі, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Зокрема, суд погодився з висновками місцевого суду про доведеність належними і допустимими доказами винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки неведених у вироку доказів суд апеляційної інстанції не встановив. 
Водночас апеляційний суд перевірив твердження сторони захисту про те, що  показання допитаних у судовому засіданні свідків є формальними. 
На обґрунтування свого висновку суд зазначив, що показання свідків суд дослідив у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, безпосередньо сприймаючи їх під час судового розгляду, обґрунтовано визнав допустимими та достовірними, оскільки вони є послідовними, логічними, незмінними і такими, які не дають можливості тлумачити їх неоднозначно. Вони повністю узгоджуються між собою в деталях щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи: часу, місця, способу вчинення злочину та особи, яка його вчинила.
Апеляційний суд наголосив на тому, що показання свідків у цілому узгоджуються з іншими доказами у справі, а саме дослідженими у кримінальному провадженні письмовими доказами. Крім того, допитані свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову давати показання.
Доводи захисника про те, що  ОСОБА_7 не вручено підозру, відсутні дані, що йому відомо про обвинувачення та відсутні документи, які б свідчили про його відмову брати участь в досудовому чи судовому розслідуванні, спростовуються таким.
Частиною другою статті 297-1, частиною третьою статті 323 КПК визначено, що спеціальне досудове розслідування та судовий розгляд може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), на підставі ухвали слідчого судді, суду у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, у тому числі, статтею  111 КК, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (зі змінами) порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на  тимчасово окупованій території України, визначені КПК.
Повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого в разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування. Інформація про такі документи та повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з  положеннями статті 297-5 КПК та на офіційних вебсайтах органів, що здійснюють досудове розслідування, або суду. З моменту опублікування повістки про виклик у  вказаний спосіб підозрюваний, обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (частина перша статті 297-5, частина третя статті 323 КПК).
З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 26 жовтня 2021 року у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 111 КК, вручено у спосіб, передбачений статтями 111, 135, 278, 279 КПК, а  саме за допомогою електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) та поштових послуг АТ «Укрпошта» 26 жовтня 2021 року здійснено поштове відправлення конверта з кореспонденцією: повідомлення про підозру ОСОБА_7 , пам`яткою про  процесуальні права та обов`язки підозрюваного, повісткою про виклик до слідчого, за останнім відомим місцем роботи підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: прокуратура Республіки Адигея, що знаходиться за адресою: вул. Жуковського, 32, м. Майкоп, Республіка Адигея, РФ. 
Також у зв`язку з перебуванням підозрюваного на території РФ, тобто території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, унаслідок невиконання компетентними органами РФ протягом тривалого часу запиту від 26 жовтня 2021 року про міжнародну правову допомогу в цьому кримінальному провадженні, що пояснює обґрунтовану неможливість вручення повісток згідно із  частинами першою, другою, четвертою, сьомою статті 135 КПК, відповідно до  частини восьмої цієї статті, орган досудового розслідування вжив заходів для належного повідомлення та виклику ОСОБА_7 до правоохоронних органів шляхом публікації в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора, а саме на 25, 27 січня, 18, 19, 21 липня, 26 жовтня 2022 року. На вказані виклики ОСОБА_7 не прибув та про причини неявки не повідомив.
22 липня 2022 року у зв`язку з перебуванням ОСОБА_7 за межами України та  нез`явленням без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, його оголошено в державний розшук, проведення якого доручено Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, а досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено.
11 жовтня 2022 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у  кримінальному провадженні.
25 листопада 2022 року досудове розслідування закінчено та скеровано до суду обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 111 КК.
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 22 серпня 2023 року визначив здійснювати кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 111 КК, шляхом спеціального судового провадження, відповідно до статті 323 КПК, за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Як зазначено вище, суд першої інстанцій вжив всіх заходів для виклику ОСОБА_7 , однак останній, будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження шляхом опублікування, відповідно до вимог статті 323 КПК, повістки про виклик на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Києва і в газеті «Урядовий кур`єр», у судові засідання не з`являвся та про причини неявки не повідомляв.
Отже, у кримінальному провадженні сторона обвинувачення вжила всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного та  обвинуваченого  ОСОБА_7 на захист і доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження («in absentia»).
Матеріалами справи підтверджується, що суди повідомляли ОСОБА_7 про  дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення відповідних повідомлень його захиснику, публікування оголошень у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційних вебсайтах Шевченківського районного суду м. Києва, а потім і Київського апеляційного суду.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 у кримінальному провадженні був представлений професійним адвокатом ОСОБА_6 , який ефективно здійснював захист його інтересів, зокрема шляхом подання апеляційної та касаційної скарг.
Отже, з огляду на викладене, як орган досудового розслідування, так і суди попередніх інстанцій виконали вимоги КПК щодо повідомлення ОСОБА_7 про здійснення стосовно нього спеціального досудового розслідування та  судового розгляду.
Разом з тим у справі «Sanaderv. Croatia» (від 12 лютого 2015 року, заява №  66408/12) Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме собою не є несумісним зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і ця норма буде порушена лише коли особа, засуджена заочно, згодом не може отримати від суду новий розгляд по суті обвинувачення, якщо не було однозначно встановлено, що вона відмовилася від свого права з`явитися і захищати себе або  що він мав намір уникнути суду.
Чинний КПК містить положення, які дозволяють забезпечити такий перегляд у суді апеляційної інстанції як стосовно питань права, так і фактів.
Так, відповідно до частини третьої статті 400 КПК, якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених статтею 138 цього Кодексу, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених статтею 399 цього Кодексу.
Таким чином, засуджений навіть після закінчення строків на апеляційне / касаційне оскарження не позбавлений права подати скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження судових рішень, якщо причини його неявки дійсно виявляться поважними, і під час апеляційного / касаційного розгляду ОСОБА_7 також не буде позбавлений можливості ставити питання про усунення порушень, які, на його думку, були допущені в ході спеціального досудового розслідування та судового розгляду.
Разом з тим Суд наголошує, що у кримінальному провадженні здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , який постійно перебував на тимчасово окупованій території України - в АР Крим, відповідає приписам пункту 20-1 розділу XI «Перехідні положення» КПК та не може свідчити про порушення гарантій щодо заборони дискримінації згідно з пунктом 1 статті 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам статті 374 КПК. Зокрема, у ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та  наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону і практику ЄСПЛ, яка вказує на необхідність належної оцінки всіх важливих аргументів сторін і  наведення в судовому рішенні достатніх мотивів, суд апеляційної інстанції перевірив під час апеляційного перегляду доводи поданої апеляційної скарги, вмотивовано погодившись із рішенням суду першої інстанції. У рішенні апеляційного суду належним чином зазначено підстави, на яких воно ґрунтується. Ухвала цього суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК. Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, які здебільшого є аналогічними доводам його касаційної скарги, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.
На думку Суду, суд апеляційної інстанції розглянув подану апеляційну скаргу з  дотриманням положень статті 405 КПК і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є  обґрунтованим та вмотивованим.
Підсумовуючи наведене, Суд констатує підтвердження матеріалами кримінального провадження того, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого зроблені з дотриманням вимог статті 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення, і фактично зводяться до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом касаційного розгляду.
Ураховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає приписам статей 370, 419  КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону  чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
З огляду на зазначене вище, касаційну скаргу захисника необхідно залишити без  задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2024 року та  ухвалу Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                 ОСОБА_3