Справа № 161/22819/24 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1132/25  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 жовтня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді   Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,
представника позивача Сечка С.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» до ОСОБА_1 , про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2025 року,

                                               В С Т А Н О В И В:

ПрАТ «СК «ТАС»  звернулося до суду з вказаним позовом.
Свій позов обґрунтовує тим, що 19.07.2022 о 12 год. 50 хв. по вул. Шевченка, 7 у м. Ковель сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Bens 814D» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
На час вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Bens 814D» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/0754395.
Власник пошкодженого транспортного засобу марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про ДТП від 28.07.2022 та заявою про страхове відшкодування від 02.08.2022.
Вказану подію визнано страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 33377,13 грн.
Оскільки, відповідач на час скоєння ДТП самовільно залишив місце пригоди, то АТ «СГ «ТАС» звернлося до суду з позовом до відповідача про стягнення суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 33377,13 грн, в порядку регресу.
Просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в сумі 33377,13 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 33377  гривень 13 копійок.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що позивачем не обґрунтовано належним чином право на стягнення завданої шкоди в порядку регресу з відповідача, оскільки він в добровільному порядку сплатив потерпілій особі шкоду в заявленому розмірі, а тому відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. 
Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін. 
Судом встановлено, що 19.07.2022 о 12 год. 50 хв. по вул. Шевченка, 7 у м. Ковель відбувалася ДТП за участю автомобіля марки «Mercedes-Bens 814D» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому ОСОБА_1 залишив місце ДТП (а.с. 04).
Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 04).
Зазначена обставина, згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.
На час скоєння ДТП транспортний засіб«Mercedes-Bens 814D» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований в АТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/0754395
На підставі повідомлення власника транспортного засобу марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 про ДТП від 28.07.2022 було складено акт огляду транспортного засобу від 29.07.2022 та ремонтну калькуляцію № 12507_16 від 01.08.2022, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 35877,13 грн. (а.с.11-13).
АТ «СГ «ТАС» на підставі заяви ОСОБА_4 від 02.08.2022 № 1096 складено страховий акт № 14459/16/922 від 03.08.2022, згідно якого позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій стороні в сумі 33377,13 грн., за мінусом франшизи (а.с. 14, 15).
Відповідач ОСОБА_1 із заявою про настання страхового випадку до позивача не звертався.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).
Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону №2443VIII передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.
Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишання на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Пунктом 33.3 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Відповідно до підпунктів в), ґ) пункту 38.1.1 статті 38 Закону №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди; якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені пунктом 33.1.2 Закону.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ТАС» виконано свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінено шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та у визначені Законом строки виплачено страхове відшкодування, в той час як відповідач - водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, тому у позивача виникло право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування є саме платіжне доручення про виплату страхового відшкодування, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постановах від 25 липня 2018 року у справі №922/4013/17, від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17, від 16 січня 2019 року у справі № 757/12728/15-ц.
На виконання умов полісу, АТ «СГ «ТАС» на підставі заяви ОСОБА_4 від 02.08.2022 № 1096 складено страховий акт № 14459/16/922 від 03.08.2022, згідно якого позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій стороні в сумі 33377,13 грн., за мінусом франшизи (а.с. 14, 15).
Відповідачем жодних доказів на спростування розміру суми страхового відшкодування не надано.
Таким чином позов ПрАТ  «СК«ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 33377,13 грн, підлягає до задоволення.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано, що ним в добровільному порядку було відшкодовано шкоду потерпілій особі ще в 2022 році не заслуговують на увагу оскільки такі доводи є голослівними та бездоказовими. 
Вказуючи про відшкодування шкоди в добровільному порядку  відповідач не надав про це жодних доказів, окрім того в суді апеляційної інстанції не зміг назвати суми, яка була відшкодована ним потерпілій особі. 
Вказівка про розгляд справи без участі потерпілої особи – ОСОБА_4 є безпідставною, та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки правовідносини виникли між страховою компанією та винуватцем ДТП, про регресність проведеної виплати,  та ухвалене у цій справі рішення жодним чином не може вплинути на законні права та інтереси ОСОБА_4 ..
Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись ст. 268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                              У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: