УХВАЛА
 
01 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 176/1265/24
провадження № 61-9241 ск25 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним кредитний договір «Угода про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-400-014378-21-980», укладений 27 квітня 2021року між нею та акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов`язання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду         від 17 червня 2025 року, позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними з моменту укладення положення угоди № С-400-014378-21-980 від 27 квітня 2021 року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування, укладеної між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», в частині укладення договору добровільного страхування життя і оплати страхового платежу.
Зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з моменту укладення угоди № С-400-014378-21-980 від 27 квітня 2021року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування платежів, зарахувавши сплачені суми страхового платежу в рахунок погашення тіла кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У липні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до вимог пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Предметом спору у цій справі є вимоги про захист прав споживача щодо укладеного кредитного договору від 27 квітня 2021 року на суму кредитного ліміту у розмірі 30 000,00 грн, а саме щодо визнання його недійсним.
Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*80=242 240), і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
Встановлені підпунктами «а-г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження судових рішень лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.
В касаційній скарзі заявникпосилається на те, що ця справа має для неї виняткове значення, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, знаходиться у важкому матеріальному становищі, виховує малолітню дитину, отримує невелику пенсію у зв`язку з втратою годувальника, тому відсутня можливість сплачувати незаконно нараховані суми кредитної заборгованості. 
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, щодо її інвалідності є підставою для звільнення її від сплати судового збору під час розгляду цієї справи у всіх інстанціях (пункт 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»), однак не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Переважно наведені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.
Ця справа розглядалася судами попередніх інстанцій, які дійшли однакових висновків по суті спору.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у такій справі.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження  ОСОБА_1 скористалася.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки     ОСОБА_1 . подала касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, клопотання  ОСОБА_1. про звільнення від сплати судового збору та витребування доказів вирішенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                             О. М. Осіян
                                                                                              Н. Ю. Сакара