Номер провадження: 22-ц/813/4735/25 
Справа № 505/2309/19
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М. 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєднався ОСОБА_4 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року у складі судді Івінського О.О., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА 

Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2016 по цивільній справі №505/355/16-ц.
Позов обґрунтовував тим, що відповідачі не виконують умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року у цивільній справі № 505/355/16-ц, за якою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в повній мірі погоджуються з позовними вимогами ОСОБА_1 і визнають, що їх заборгованість перед позивачем складає 100 047,00 євро та 314 481,00 грн.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до 15 березня 2017 року передають ОСОБА_1 45 000,00 євро. Натомість, ОСОБА_1 , після одержання 45 000,00 євро в рахунок погашення позовних вимог, відмовляється від своїх позовних вимог у цивільній справі   № 505/355/16-ц та визнає, що борг, визнаний відповідачами в пункті 1 цієї мирової угоди, виконаний в повному обсязі.
В разі невиконання відповідачами домовленості про передачу ОСОБА_1 до 15 березня 2017 року 45 000,00 євро ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язуються повністю сплатити ОСОБА_1 борг у порядку звернення мирової угоди до примусового виконання.
У випадку невиконання відповідачами умов мирової угоди, затвердженої цією ухвалою, ухвала може бути звернута до примусового виконання.
До вказаного терміну, тобто до 15 березня 2017 року відповідачі умови мирової угоди не виконали та борг не повернули, а тому у  ОСОБА_1 виникло право стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 100 047,00 євро та 314 481,00 грн.
У липні 2018 року  ОСОБА_1 подав ухвалу  Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року у цивільній справі № 505/355/16-ц для примусового виконання до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, проте ця ухвала була повернута стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме рішення ухвалено проти кількох відповідачів, у виконавчому документі не зазначено у якій частині необхідно виконати рішення, або не зазначено, що обов`язок чи право на стягнення є солідарним.
Відповідно до вказаного, позивач просив суд спонукати  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до виконання мирової угоди, укладеної 22.04.2016 між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , і затвердженої ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року, якою встановлено, що  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повній мірі погоджуються з позовними вимогами  ОСОБА_1 і визнають, що їх заборгованість перед позивачем складає 100 047,00 євро та 314 481,00 грн.

Позиція відповідачів в суді першої інстанції
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив просив у задоволені позовних вимог до нього про спонукання до виконання мирової угоди – відмовити, провадження в справі закрити. 
Інші відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснень, заперечень чи відзиву на позовну заяву не надали. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором, а саме за мировою угодою, затвердженою ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року у цивільній справі № 505/355/16-ц в сумі 100 047,00 євро та 314 481,00 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 32 146,83 грн, тобто по 8 036,71 грн з кожного.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до умов мирової угоди від 22 квітня 2016 року, яка визнана судом, відповідачі взяли на себе зобов`язання про передачу ОСОБА_1 до 15 березня 2017 року 45 000,00 євро. Відповідно до вказаної мирової угоди у разі невиконання відповідачами домовленості про передачу ОСОБА_1 до 15 березня 2017 року 45 000,00 євро, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов`язуються повністю сплатити ОСОБА_1 борг у порядку звернення мирової угоди до примусового виконання. Оскільки відповідачі борг, який передбачений мировою угодою не сплатили, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2021 року у мотивувальну та резолютивну частини рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року внесено виправлення і вказано, що слід вважати правильною суму стягнення судового збору на користь держави з відповідачів як «9 605,00 грн, тобто по 2 401,25 грн з кожного» замість помилково вказаного «32 146,83 грн, тобто по 8 036,71 грн з кожного».

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року та провадження у справі закрити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при розгляді даної справи судом порушені права ОСОБА_3 , передбачені ст. ст. 43, 49 ЦПК України, зокрема, право па участь в судовому засіданні, право подавати докази та заперечення проти позову, право заявляти клопотання, право на отримання та апеляційне оскарження судового рішення. 
Скаржниця зазначає, що ухваленням оскаржуваного рішення суд фактично створив нові правовідносини, оскільки з?явилося два судових рішення, які підлягають виконанню. Посилання позивача на неможливість виконання судової ухвали про затвердження мирової угоди від 22.04.2016 по справі №505/355/16-ц є недоречним, оскільки в такому випадку була можливість звернення до суду із заявою про визначення порядку виконання судової ухвали, чим позивач не скористався. Позивач у позовній заяві ставить питання про ухвалення нового рішення про стягнення того ж самого боргу після постановлення ухвали про затвердження мирової угоди. Таким чином, метою цього позову є отримання ще одного судового рішення, яке може виконуватись у примусового порядку.
10.10.2023 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_4 надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року. 

Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Одеського апеляційного суду від 02.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про спонукання до виконання мирової угоди відмовлено. Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2021 року про виправленні описки у судовому рішенні скасовано. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме те, що обов`язок відповідачів повернути борг носить солідарний характер. Умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року, не передбачено солідарного обов`язку відповідачів перед позивачем. Суд першої інстанції, вказавши в рішенні суду про солідарний обов`язок відповідачів повернути борг позивачу вийшов за межі вказаної мирової угоди, що не відповідає вимогам статей 207, 208 ЦПК України.

Короткий зміст постанови Верховного Суду
Постановою Верховного Суду від 26.02.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 02.11.2023 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова касаційного суду мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не дослідив питання наявності чи відсутності солідарного обов`язку боржників та щодо дійсного розміру заборгованості. Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є передчасним, а ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Головуючий суддя (суддя – доповідач): Сєвєрова Є.С., судді: Погорєлова С.О., Таварткіладзе О.М.
12.05.2025 від представника ОСОБА_1 – Кресюна В.А. надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 
27.06.2025 від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшла заява – пояснення, у якій останній зазначив, що підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_3 та просить її задовольнити. 
10.07.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_3 – Осокіна С.Ю. надійшли пояснення, у яких представник просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 

Явка сторін в суді апеляційної інстанції
В судове засідання, призначене на 16.10.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явився: представник скаржниці ОСОБА_3 – Осокін С.Ю., позивач ОСОБА_1 та його представник – ОСОБА_6 . 
Інші відповідачі по справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_3 , до якої приєднався ОСОБА_4 , підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що 22 квітня 2016 року у цивільній справі № 505/355/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики укладено мирову угоду, яку затверджено ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року.
За умовами вказаної угоди:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в повній мірі погоджуються з позовними вимогами ОСОБА_1 і визнають, що їх заборгованість перед позивачем складає 100 047,00 євро та 314 481,00 грн.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до 15 березня 2017 року передають ОСОБА_1 45 000,00 євро. Натомість, ОСОБА_1 , після одержання 45 000,00 євро, в рахунок погашення позовних вимог, відмовляється від своїх позовних вимог у цивільній справі     № 505/355/16-ц та визнає, що борг, визнаний відповідачами в пункті 1 цієї мирової угоди, виконаний в повному обсязі.
В разі невиконання відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 домовленості про передачу ОСОБА_1 до 15 березня 2017 року 45 000,00 євро, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язуються повністю сплатити ОСОБА_1 борг у порядку звернення мирової угоди до примусового виконання.
У зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди провадження у справі закрито, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в пропорційному порядку на користь держави судовий збір у розмірі 6 890,00 грн.
Ухвала від 22 квітня 2016 року набрала законної сили 28 квітня 2016 року.
11 липня 2018 року Подільський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області повернув стягувачу без прийняття до виконання ухвалу  Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року у цивільній справі № 505/355/16-ц, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме рішення ухвалено проти кількох відповідачів, у виконавчому документі не зазначено в якій частині необхідно виконати рішення, або не зазначено, що обов`язок чи право на стягнення є солідарним.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.
Так, згідно ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
В силу ст.ст.11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст.ст.525, 526 ЦК України.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).
Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим ст.4 указаного Закону.
З врахуванням наведеного, в разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, сторона мирової угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання такої.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за №6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
У справі, що переглядається, встановлено, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачами мирової угоди, яка затверджена ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року в цивільній справі про стягнення заборгованості за договором позики.
Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний суд зазначив, що  апеляційний суд належним чином не дослідив питання наявності чи відсутності солідарного обов`язку боржників та щодо дійсного розміру заборгованості.
Під час нового апеляційного розгляду справи, представник ОСОБА_3 – Осокін С.Ю. наголошував, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належним чином те, що обов`язок відповідачів по поверненню боргу має солідарний характер. 
Також колегією суддів встановлено, що умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року, не передбачено солідарного обов`язку відповідачів перед позивачем, а розмір грошових сум визначено в альтернативному порядку.
Натомість, суд першої інстанції, задовольняючи позов, у резолютивній частині рішення зазначив про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача грошових коштів у сумі в сумі 100 047,00 євро та 314 481,00 грн. за мировою угодою, тобто суд першої інстанції вийшов за межі вказаної мирової угоди, що не відповідає вимогам ст. 207, 208 ЦПК України, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні, шляхом виключення висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошових коштів.
В той же час, колегія суддів вважає безпідставним доводи ОСОБА_3 про те, що ухваленням оскаржуваного рішення суд фактично створив нові правовідносини, оскільки з?явилося два судових рішення, які підлягають виконанню. Як зазначає скаржниця, позивач у позовній заяві ставить питання про ухвалення нового рішення про стягнення того ж самого боргу після постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, що має на меті отримання ще одного судового рішення, яке може виконуватись у примусового порядку.
Колегія суддів не погоджується з вищевказаними доводами апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов заявлено не з метою отримання нового самостійного рішення про стягнення боргу, а з метою забезпечення фактичного виконання мирової угоди, якою сторони визначили зобов`язання відповідачів перед позивачем. Суд першої інстанції, встановивши факт невиконання відповідачами умов мирової угоди, надав цим умовам обов`язкової сили, ухваливши рішення про стягнення суми, погодженої сторонами.
На думку колегії суддів, така форма судового рішення не створює нових правовідносин, а лише підтверджує наявність та обов`язковість уже існуючого зобов`язання, узятого відповідачами на себе за мировою угодою. При цьому ухвала суду про затвердження мирової угоди та рішення суду про її виконання не суперечать одне одному, оскільки перша підтверджує існування угоди, а друге - забезпечує її реальне виконання в умовах ухилення сторони від виконання.
Отже, висновок ОСОБА_3 про створення судом нових правовідносин або про дублювання виконавчих документів є помилковим і не ґрунтується на положеннях матеріального та процесуального права.
Крім того, підставою виникнення цього спору стало невиконання мирової угоди, яка не може бути звернена до примусового виконання, відтак з огляду і на такі обставини доводи скарги є безпідставними.        
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач замість подання позову мав звернутися із заявою про визначення порядку виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди від 22.04.2016 у справі №505/355/16-ц.
Так, визначення порядку виконання судового рішення, передбачене ст. 435 ЦПК України, застосовується у випадках, коли існують об`єктивні труднощі виконання рішення технічного чи організаційного характеру. У даному ж випадку невиконання умов мирової угоди зумовлено ухиленням відповідачів від виконання взятих на себе зобов`язань, а не необхідністю уточнення способу виконання ухвали. 
У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-274цс15, постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року в справі № 372/742/16-ц та від 10 липня 2019 року в справі № 754/1795/16-ц.
Отже, звернення позивача до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди було спрямоване на захист порушеного права та забезпечення реального виконання зобов`язання, тому посилання ОСОБА_3 на можливість подання заяви про визначення порядку виконання є безпідставним та формальним.
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_3 , передбачених ст.ст. 43, 49 ЦПК України.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення судових повісток (том 1: а.с. 43, 55). Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про неможливість участі у засіданні від неї до суду не надходило. Право на подання відзиву, доказів та заперечень проти позову відповідач мала, однак цим правом не скористалася. Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у межах наданих законом процесуальних повноважень, забезпечивши сторонам можливість реалізації їхніх процесуальних прав, передбачених ЦПК України.
Крім того, право на апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_3 реалізувала, подавши апеляційну скаргу, що також свідчить про відсутність будь-яких обмежень її процесуальних прав.
Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_3 на участь у судовому засіданні, подання доказів і клопотань є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів також вважає за необхідне наголосити, що хоча клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_6 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів було задоволено, проте ці матеріали не беруться судом до уваги, оскільки вони не були предметом судового розгляду та не мають визначального значення для правильного вирішення спору в межах апеляційного перегляду.
Суд виходить з умов мирової угоди, яка була підписана сторонами без зауважень, та станом на час вирішення спору відповідачами не надано доказів погашення боргу.
Інші провадження на зміст виниклої угоди не впливають, тому також не можуть бути підставою скасування рішення суду.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року зміні, шляхом виключення висновку суду про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошових коштів, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення судом солідарного обов`язку стягнення коштів, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. 

Розподіл судових витрат
Встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 було відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору у розмірі 3601,87 грн., за подання апеляційної скарги на рішення суду, до ухвалення судового рішення у справі. 
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 фактично задоволена лише частково у частині зміни, а саме виключення висновку про солідарне стягнення з відповідачів коштів, що не вплинуло на вирішення спору по суті, тому відстрочений судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з скаржниці на користь держави.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , до якої приєднався ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року змінити шляхом виключення висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошових коштів, в решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 3601,87 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27.10.2025

Головуючий                     
 
Судді: