Справа № 353/1025/24 
Провадження № 22-ц/4808/1076/25 
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2025 року                                                                        м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Баркова В.М., Максюти І.О.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М.
учасники справи
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Тлумацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року та додаткове рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Луковкіної У. Ю.,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Тлумацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, в обґрунтування якого зазначив, що на час його народження мати ОСОБА_3 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , однак з 1982 року проживала разом з ним у фактичних шлюбних відносинах, а 26.12.2006 року вони офіційно зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати ОСОБА_3 померла.
Позивач завжди вважав своїм батьком ОСОБА_2 , який виховував та утримував його. Факт його батьківства ніколи і ніким не ставився під сумнів.
16.10.2024 року на його звернення щодо внесення відомостей про батька ОСОБА_2 , відділ ДРАЦС повідомив йому про те, що державна реєстрація його народження проведена у відповідності до ст. 135 СК України, а тому відомості про визнання батьківства можуть вноситись за спільною згодою батьків дитини або на підставі рішення суду.
Зазначив, що у покійної матері, ОСОБА_3 та батька, ОСОБА_2 інших дітей, крім позивача немає.
Позов про визнання батьківства, крім юридичного оформлення батьківства, також пов`язаний із тим, що у випадку смерті батька ОСОБА_2 , позивач не буде мати права на спадкування за законом, а у випадку спадкування за заповітом, спадкове майно буде обкладене податком. Також зазначив, що у випадку призову його на військову службу та за настання певної події, його хворий батько не буде мати права на будь-які виплати чи компенсацію.
22.10.2024 року позивач подав до суду уточнення до позовних вимог, в яких просив суд при розгляді справи та ухваленні рішення керуватись нормами КпШС, виходячи з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» де Верховний Суд України зазначив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його батьком та внести зміни до актового запису №29 від 13 серпня 1984 року про його народження, в графі «батько» замість « ОСОБА_4 », зазначити « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, уродженець с. Ісаків, Тлумацького району, Івано-Франківської області».

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства відмовлено.
Додатковим рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про народження відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року та додаткове рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що до початку підготовчого судового засідання ним була подана заява про підтримання позову та розгляду справи без його участі. Відповідач до суду подав заяву щодо визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Проте ухвалою суду від 27.11.2024 року визнано обов`язкову явку та участь позивача та відповідача в підготовчому судовому засіданні для дачі особистих пояснень.
Судом першої інстанції надана неправильна оцінку доказам, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства, а саме: метрикальному запису в Книзі Хрещень і ОСОБА_5 , яким підтверджується те, що відповідач з моменту його народження визнав своє батьківство та брав участь у таїнстві хрещення як батько і цей факт він ніколи не заперечував.
Судом першої інстанції надано неправильну оцінку виписці з погосподарських книг с. Ісаків за 1983-2024 роки, виданою Ісаківським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області за №1/5 від 17.10.2024 року, згідно якої, він значиться сином, а не пасинком ОСОБА_2 , а він його батьком, а не вітчимом. Такий запис відповідачем ніколи не оспорювався та під сумнів не ставився.
Судом першої інстанції надано неналежну оцінку довідці, виданій Ісаківським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області за №315 від 17.10.2024 року, якою підтверджується, що позивач разом з батьком ОСОБА_2 провели похорон матері (дружини) ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеним Ісаківським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 17.10.2024 року, яким додатково стверджується, що він проживає з батьком ОСОБА_2 пенсіонером за віком, інвалідом III групи та здійснює за ним догляд.
Скаржник зазначив, що з часу народження постійно проживав з матір`ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 в господарстві по АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 завжди був його батьком, виховував та утримував його, ставився та по даний час ставиться до позивача, як до сина, а він до нього, як до батька.
Ухвалою суду від 13.03.2025 року відмовлено у прийнятті заяв про визнання відповідачем ОСОБА_7 позову про встановлення (визнання) батьківства з тих підстав, що йому не роз`яснені правові наслідки визнання позову, разом з тим 11.12.2024 року у підготовчому судовому засіданні, відповідача було ознайомлено з процесуальними правами і обов`язками.
Також, зазначає, що до суду першої інстанції, не врахував висновок про біологічне батьківство від 08.11.2024 року складений ТзОВ «Ген Код Діагностик» м. Дніпро, згідно якого ймовірність батьківства становить 99.9999999561.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами ОСОБА_2 отримав 25.06.2025 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У судове засідання треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Тлумацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явились, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість урішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, передбачених ч. 3 ст. 53 КпШС України, які б встановлювали батьківство, а саме не доведено фактів спільного проживання та ведення спільного господарства батьками позивача до його народження, спільного виховання та утримання батьками позивача, не підтверджено факту визнання батьківства відповідачем, наданий суду висновок про біологічне батьківство проведений та складений без дотримання вимог Закону України «Про судову експертизу» та ЦПК України. Суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні взаємопов`язаної похідної позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду та вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано всі обставини справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ісаків Тлумацького району Івано-Франківської області, а його батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 .
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 16.10.2024 року при народженні ОСОБА_1 (позивач) запис про батька проведено за заявою матері ОСОБА_3 від 13.08.1984 року, тобто на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.
У свідоцтві про хрещення і миропомазання ОСОБА_1 (позивач), яке складено 18.10.2024 року, його батьками зазначено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
26.12.2006 року ОСОБА_3 (мати позивача) зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 .
Відповідно до довідки Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 315 від 17.10.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводили похорон ОСОБА_3 .
Згідно виписки з погосподарських книг по с. Ісаків Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у період з 1983 року по 2005 роки ОСОБА_1 проживав у складі сім`ї разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . ОСОБА_2 прибув у господарство 18.12.2006 року, та проживав там разом з ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , складеного 17.10.2024 року Олешанською сільською радою Івано-Франкіського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 проживає у задовільних умовах разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААД № 068120.
Згідно висновку про біологічне батьківство № MGU1225 від 08.11.2024 року, складеного ТзОВ «ГенКод Діагностик» на замовлення відповідача, ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_1 становить 99,9999999561%.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.
У пунктах 3,7 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.
При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Оскільки позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо в свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.
Частиною другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».
Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.
Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання батьківства зазначив, що на час його народження мати ОСОБА_3 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , однак з 1982 року проживала разом з ним у фактичних шлюбних відносинах, а 26.12.2006 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Батьком позивача є ОСОБА_2 , який виховував та утримував його. Факт його батьківства ніколи і ніким не ставився під сумнів.
З повного витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 вбачається, що запис про батька дитини проведено за вказівкою матері.
На підтвердження заявлених вимог позивачем суду надано: свідоцтво про хрещення і миропомазання позивача, яке складено 18.10.2024 року, згідно якого його батьками зазначено ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; виписки з погосподарських книг домоволодіння в с. Ісаків Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області за період з 1983 року по 2024 рік згідно якої позивач проживав у складі сім`ї разом ОСОБА_2 (чоловік); акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 відповідно до якого ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ; висновок про біологічне батьківство № MGU1225 від 08.11.2024 року, складеного ТзОВ «ГенКод Діагностик» на замовлення відповідача, згідно якого ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_1 становить 99,9999999561%.
Відповідачем по справі ОСОБА_2 до суду першої інстанції 12.11.2024 року та 07.03.2025 року було подано заяви про визнання позову, де він стверджував, що є батьком ОСОБА_15 .
У суді апеляційної інстанції для повного, всестороннього розгляду справи було задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу.
За результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи складено висновок експерта СЕ-19/109-25/11465-БД№ від 18.09.2025 року, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 може бути біологічним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ймовірність походження ДНК-профілів від батька до дитини становить не менше ніж 99,9999%.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19, висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова)).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Брауер проти Німеччини», заява № 3545/04, пункт 43, від 28 травня 2009 року).
З огляду на встановлені по справі обставини та висновки Верховного Суду, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи що за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи ймовірність походження ДНК-профілів від батька до дитини становить не менше ніж 99,9999%, що є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову, не врахувавши, що встановлення батьківства на підставі статті 53 КпШС може відбуватися на підставі будь-яких доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Тобто як на підставі «соціальних» доказів (спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, чи спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства), так і за допомогою результатів ДНК-експертизи.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23), від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23)).
Згідно із статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
З урахуванням зазначеного, позов ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2025 року та додаткове рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Внести зміни до актового запису №29 від 13 серпня 1984 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме в графі «батько» змінити з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, уродженець с. Ісаків, Тлумацького району, Івано-Франківської області».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта