Справа № 127/19964/25
Провадження № 22-ц/801/2229/2025
Провадження № 22-ц/801/2228/2025
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року	Справа № 127/19964/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в інтересах якого діє представник Галуша Петро Володимирович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Антонюка В. В. в залі суду в місті Вінниця, зі складенням повного тексту судового рішення 27 серпня 2025 року,
у цивільній справі № 127/19964/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення недоотриманої суми пенсії, 

встановив:
Короткий зміст вимог 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій) про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення недоотриманої суми пенсії.
Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №120/16906/21-а ГУ ПФУ у Вінницькій області зобов`язано здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 71 % грошового забезпечення.
Разом з тим,  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача  ОСОБА_2 , а позивачка є єдиною спадкоємицею за законом та після його смерті прийняла спадщину, до складу якої увійшла недоотримана її померлим батьком пенсія.
ОСОБА_1 зазначає, що після смерті батька отримала свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, однак свідоцтво про право на спадщину на заборгованість з пенсії не оформлювалося.
Водночас позивач зверталася до відповідача із заявою щодо можливості виплати неотриманих коштів на виконання згаданого рішення суду, однак, кошти залишилися не виплаченими. За розрахунками ГУ ПФУ у Вінницькій області, сума невиплаченої пенсії на виконання рішення суду становить 268 951,90 грн.
Позивачка вважає, що вона успадкувала належну спадкоємцю суму пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент смерті.
Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано право власності ОСОБА_1 на суму недоотриманої пенсії, розмір якої встановлено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі за № 120/16906/21-а, яка не була виплачена та належала (спадкодавцю) її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була ним одержана за життя, у розмірі 268 951 гривня 90 копійок.
Стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій на користь ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 в сумі 268 951 гривня 90 копійок.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 із заявою про виплату нарахованої, але неодержаної пенсії ОСОБА_2 у шестимісячний строк після відкриття спадщини, у зв`язку з чим зазначена сума увійшла до складу спадщини, яку можуть отримати члени його сім`ї та/або інші особи.
Оскільки пенсія у розмірі 268 951,90 грн, нарахована ОСОБА_2 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі № 120/16906/21-а, залишилася невиплаченою через його смерть, а ОСОБА_1 прийняла спадщину, відповідно до статті 1227 ЦК України вона набула право на отримання цієї суми.
Посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду (постанови від 26.06.2019 у справі №284/252/17 та від 04.09.2019 у справі №750/7865/18) та Верховного Суду (постанови від 09.10.2019 у справі №355/323/17, від 28.04.2022 у справі №428/3913/20, від 30.11.2022 у справі №638/19167/19, від 28.11.2023 у справі №420/244/20 та від 18.12.2023 у справі №805/2628/18-а), суд зазначив, що спадкоємці мають право вимагати виплати нарахованих, але неодержаних за життя пенсій у порядку цивільного судочинства, а не через механізм процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та правильність обраного способу захисту, у зв`язку з чим позов задовольнив в повному обсязі.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року, стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та адвокатом Загоруй В. О. 20.06.2025 укладено договір про надання правничої допомоги, а 27.08.2025 — додаткову угоду №1, якою визначено розмір гонорару 14 000 грн. Згідно з розрахунком-актом від 28.08.2025 адвокатом виконано роботи з підготовки та подання позовної заяви, клопотання про долучення доказів і відповіді на відзив у справі №127/19964/25.
Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 грн є документально підтвердженими, співмірними та такими, що відповідають критерію розумної необхідності, у зв`язку з чим підлягають стягненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У вересня 2025 року ГУ ПФУ у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 04 листопада 2025 року о 11:40 год. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов місцевий суд не врахував, що кошти, які нараховані на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/16906/21-а від 21.02.2022, включено до реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України. Вказана заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону № 2262 встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Власні кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
Крім того, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження.
Спір у справі про стягнення заборгованості з виплати пенсії є тотожним спору у справі № 10/16906/21-а, який вже розглянутий Вінницьким окружним адміністративним судом, рішення набуло законної сили та перебуває на стадіє виконання.
Неотримання донарахованих коштів позивачу відбулося не з вини відповідача, а через брак коштів на виконання рішень суду, що проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
Також судом не враховано, що заміна сторони у відносинах щодо яких виник спір не призведе до фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування Державою витрат про виплаті заборгованості з пенсійних виплат позивачу. 
Що стосується оскарження додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року, апелянт зазначає, що дана справа належить до категорії справ незначної складності та розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно, дії, які не належать до окремих процесуальних дій, вчинення яких підтверджується відповідним протоколом судового засідання, не підлягають компенсації.
Отже, до заявленої суми 14 000,00 грн мали б бути включені й витрати на представництво інтересів у суді. Однак з акта виконаних робіт убачається, що такі дії не здійснювалися. Крім того, викликає обґрунтований сумнів зазначена в калькуляції кількість часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, оскільки справа є незначної складності, а обсяг витраченого часу не відповідає характеру та складності спору.
За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Представник позивача адвокат Загоруй В. О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Позивач та її представник - адвокат Загоруй В. О., а також представник відповідача подали заяву, в якій просять розглянути справу без іх участі. 
Згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що  ОСОБА_3  є донькою  ОСОБА_2  та  ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_1  від 09 лютого 1979 року.
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 30 вересня 2022 року, ОСОБА_5 24 жовтня 1996 року зареєструвала шлюб із  ОСОБА_6  та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 30 вересня 2022 року,  ОСОБА_9  27 лютого 2007 року уклала шлюб із  ОСОБА_10  та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_11 ».
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1994 та довідки з КП "ВООБТІ" від 01.11.2022 №347, ОСОБА_2 та його членам сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , належить на праві власності 9/100 частки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2023, ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_2 належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , при цьому свідоцтво про право на спадщину на борг з пенсії не видавалося.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі №120/16906/21-а визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_2 під час її перерахунку з 71 відсотка від відповідних сум грошового забезпечення на 70 відсотків від відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71 відсоток сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій щодо відмови ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку та виплати пенсії з урахуванням оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 22.10.2021 року № ХЛ52696, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.10.2021 року № ХЛ52696, враховуючи зазначені у цій довідці відомості про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії виходячи з 71 відсотка від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04.07.2022 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки від 13.05.2025 № 194/02-14/190/2022 виданої Хмільницьким районним нотаріальним округом Вінницької області вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 , єдиною спадкоємицею за заповітом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 є його донька - ОСОБА_1 .
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.06.2025 №0200-0405-8/63489 повідомлено позивачку, що суми недоотриманої пенсій не включаються до складу спадщини, і виплачуються тим членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина, а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, тому для виплати недоодержаної пенсії відсутні підстави.
              
Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до частин першої-третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою цієї статті визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Тобто, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 484/3648/16-а.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що «у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону №1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону №2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 .. 
Відтак,  ОСОБА_1 , прийнявши спадщину в установленому законом порядку, як спадкоємець набула право на все майно, що належало спадкодавцеві на час його смерті. Отже, відповідно до положень статті 1227 Цивільного кодексу України, вона мала право на отримання неодержаної за життя її батька ОСОБА_2 пенсії, присудженої судом, яка залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.
У цій справі предметом позову є майнова вимога позивача стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, а саме пенсійні виплати, які нараховані, але не виплачені спадкодавцю. Таким чином, спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №120/16906/21-а, яке ухвалене за життя спадкодавця ОСОБА_2 , та набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії  ОСОБА_2  в розмірі 268 951,90 грн, що належали батькові позивача, залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в тому, що позивач як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька та набула права на отримання нарахованої, але не виплаченої пенсії, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому заявлена нею вимога про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективною в розрізі поновлення порушених спадкових прав.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідача реалізації прав позивача як спадкоємця за законом на отримання належного їй спадкового майна пенсії спадкодавця, яка залишилася неодержаною ним за життя.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ГУ ПФУ у Вінницькій області, звертаючись з апеляційною скаргою на зазначене рішення, не заперечує факту наявності у нього обов`язку здійснити виплату відповідних коштів та не наводить доводів, які б спростовували цей обов`язок.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Разом з тим, оскільки позивач в адміністративній справі, на користь якого ухвалено рішення суду помер, то вказане свідчить про втрату ним такого права.
У даній справі спір між сторонами виник з приводу захисту ОСОБА_1 свого права на спадкування за законом, а саме стягнення недоотриманої її батьком за життя пенсії, тому цей спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Стягнення коштів з ГУ ПФУ у Вінницькій області є достатнім для ефективного захисту порушених прав позивачки щодо отримання спадкового майна, тобто пенсії свого батька.
Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що сума недоотриманої пенсії мала бути виконана в порядку черговості надходження коштів до фонду, оскільки невиконання рішення суду, яке ухвалене за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє її можливості спадкувати право на отримання грошових суми пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ця сума вважається такою, що належала до виплати спадкодавцю.
Інші доводи апеляційної скарги є також безпідставними та спростовуються викладеним у цій постанові суду. Також слід зазначити, що невиконання рішення суду, яке ухвалене за життя спадкодавця про зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії, не позбавляє його спадкоємця можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії, оскільки у розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, у зв`язку з тим, що його спадкоємець не звернулася за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, тому ця сума переходить у спадщину, яку спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Що стосується додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
За приписами частин третьої, четвертої зазначеної вище норми Закону, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19 суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Отже, у разі недотримання заявником вимог щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, лише за клопотанням сторони. 
Відповідач не заявляв відповідного клопотання, хоча не був позбавлений такої можливості, оскільки його представник подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, а також він був обізнаний із наданими доказами понесених стороною витрат.
Так, 20.06.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Загоруй В. О., укладено договір про надання правничої допомоги, а також 27.08.2025 між ними укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги в якому сторони узгодили суму гонорару в розмірі 14 000 грн. До заяви долучено Розрахунок-Акт від 28.08.2025, відповідно до якого позивачем понесено витрати на правничу допомогу в сумі 14 000 грн.
Виходячи із зазначеного, сторони домовилися, що винагорода адвоката за виконання ним роботи в даній справі, а також захист його прав та інтересів в суді здійснюється за плату відповідно до домовленості, і до сплати підлягає гонорар у фіксованому розмірі в сумі 14 000 грн. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Крім того витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.10.2020 в справі №686/5064/20 та від 04.06.2021 в справі №160/13273/19.
З урахуванням викладеного, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з принципу пропорційності та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу погоджений сторонами у фіксованому розмір та документально підтверджений, суд першої інстанції правильно вирішив це питання, враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача обґрунтовано стягнув на користь позивача витрати в розмірі 14 000,00 грн.
Вказаний розмір витрат про надання правової допомоги є співмірним із складністю справи, часом витрачений адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України. 
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення на користь відповідача суми витрат на правову допомогу у вказаному розмірі колегія суддів не бере до уваги, оскільки заперечуючи зазначений розмір витрат, позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77,78,80 ЦПК України на підтвердження не співмірності таких витрат. Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу погоджений сторонами у фіксованому розмір та документально підтверджений.
До того ж, Верховний Суд в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19 зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правничої допомоги не вимагається.
Також Верховний Суд в постанові від 13 січня 2023 року в справі № 910/8342/21 дійшов висновку, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Посилання апелянта на те, що дії, які не належать до окремих процесуальних дій, вчинення яких підтверджується протоколом судового засідання, не підлягають компенсації, є безпідставними, оскільки витрати на професійну правничу допомогу охоплюють не лише участь у судових засіданнях, а й інші дії, безпосередньо пов`язані з підготовкою та розглядом справи (зокрема, складання процесуальних документів, підготовку доказів, надання правових консультацій тощо).
Водночас доводи апелянта щодо необхідності включення до заявленої суми 14 000,00 грн також витрат на представництво інтересів у суді, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з акта виконаних робіт убачається, що надані адвокатом послуги охоплюють повний обсяг дій, передбачених договором про надання правничої допомоги, а саме — підготовку процесуальних документів, підготовка та подання клопотання про долучення доказів та підготовка відповіді на відзив у справі та інші дії, необхідні для ефективного захисту прав позивача.
Крім того, посилання апелянта на надмірність витраченого адвокатом часу не може бути підставою для зменшення розміру витрат, оскільки справа, хоча і розглядалася в порядку спрощеного провадження, потребувала належної підготовки доказової бази та юридичного обґрунтування вимог, що підтверджує реальність і необхідність понесених витрат.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду без змін.

Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в інтересах якого діє представник Галуша Петро Володимирович залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                         Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                          І. В. Міхасішин
                                                                               
І. М. Стадник