П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 990/328/25
провадження № 11-320заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів Банаська О. О., Воробйової І. А., Губської О. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу № 990/328/25 за позовом  ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2025 року (судді Гімон М. М., Дашутін І. В., Ханова Р. Ф., Шишов О. О., Яковенко М. М.),
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1.     08 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просила:
-визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 у частині затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного ОСОБА_1 ; 
- визнати протиправними та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)», у частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ВККС поновити участь ОСОБА_1 в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
2.    ОСОБА_1 до позовної заяви додала заяву про поновлення строку звернення до суду.
3.    Зазначила, що про порушення своїх прав вона дізналася з оприлюдненого в соціальних мережах коментаря одного з членів Комісії  щодо рішення Верховного Суду від 17 червня 2025 року у справі № 990/143/25, ознайомившись із текстом якого, зрозуміла, що всі практичні завдання були оцінені так само як і практичні завдання позивача у справі № 990/143/25, тобто без дотримання вимог Методичних вказівок № 228/зп-24.
4.    Рішення ВККС позивачка вважала законним, таким, що прийняте з дотриманням вимог діючого законодавства, і що цим рішенням не були порушені її права, у зв`язку з чим його не оскаржувала. Однак у подальшому стало відомо, що рішення ВККС № 87/зп-25 та № 89/зп-25 про визначення загальних результатів першого етапу не відповідають вимогам законності і були свавільними та, як наслідок, порушують право на просування по службі, зайняття більш високої посади в системі судочинства, а саме судді апеляційного суду. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5.       Ухвалою від 17 липня 2025 року Касаційний адміністративний суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху і надав десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків шляхом повідомлення про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи, а також надання заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати інші (поважні) причини пропуску такого строку.
6.       26 липня 2025 року позивачка засобами поштового зв`язку направила до суду заяву про усунення недоліків. 
7.    Ухвалою від 31 липня 2025 року Касаційний адміністративний суд на підставі частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та повернув позовну заяву.
8.    Суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтування пропуску строку звернення до суду причинами, не пов`язаними з наявністю об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення процесуальної дії, не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для його поновлення.
9.       Не погодившись із цим судовим рішенням, 15 серпня 2025 року позивачка подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
10.   В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду від 31 серпня 2025 року, а справу направити до цього ж суду для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 
11.   На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначила, що рішення ВККС від 17 квітня 2025 року вона не оскаржувала, оскільки вважала їх законними, такими, що прийняті з дотриманням вимог діючого законодавства, і такими, що не порушують її права. 
12.   Про можливе порушення своїх прав дізналася лише після публікації у соціальній мережі «Фейсбук» коментаря члена Комісії щодо рішення Верховного Суду від 17 червня 2025 року, у якому було зазначено, що перевірка та оцінювання практичних завдань здійснені без дотримання Методичних вказівок № 228/зп-24. Цим фактично підтверджено свавільність та незаконність рішень ВККС від 17 квітня 2025 року.
13.   До того ж про свавільність рішень ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 та № 89/зп-25, свідчить рішення Комісії № 134/зп-25 від 09 липня 2025 року, яким майже через 3 місяці після затвердження результатів конкурсу, було затверджено нові результати конкурсу.
Рух апеляційної скарги
14.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 вересня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 31 серпня 2025 року, а ухвалою від 18 вересня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги
15.   У відзиві на апеляційну скаргу ВККС просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Відповідач зазначив, що, Касаційний адміністративний суд вірно встановив, що позивачкою не було наведено обґрунтованих обставин та підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах строку встановленого КАС України. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування
16.   Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
17.   Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18.   Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
19.   За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
20.   Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо, зокрема, оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС.
21.   Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
22.   Частиною восьмою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється місячний строк.
23.   Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
24.   Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
25.   Водночас поважними причинами пропуску строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
26.   Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
27.   Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
28.   Крім того, згідно з усталеною позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постановах від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18 та від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
29.   Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
30.   Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
31.   За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
32.   Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
33.   Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
34.   У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив: «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».
35.   Велика Палата Верховного Суду зауважує, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
36.   Предметом оскарження в межах поданого позову є рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 та № 89/зп-25, ухвалені, зокрема, щодо позивачки під час проведення конкурсу на посаду судді. З огляду на викладене до цієї категорії спорів підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, останнім днем якого, у цьому випадку, з урахуванням того, що кінцева дата припала на вихідний день, є 19 травня 2025 року.
37.   Водночас до суду з позовною заявою позивачка звернулася лише 08 липня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною восьмою статті 122 КАС України.
38.   Суд першої інстанції зауважив, що заява про поновлення строку звернення до суду з позовом обґрунтована виключно появою «позитивної» практики Верховного Суду у спорі, який позивачка вважає подібним (рішення від 17 червня 2025 року у справі № 990/143/25, яке ще не набрало законної сили), а зміна особистого суб`єктивного сприйняття позивачкою спірних правовідносин, а саме рішень ВККС № 87/зп-25 та № 89/зп-25 (з законних на незаконні), не свідчить про наявність тих об`єктивних обставин, які можуть бути оцінені як поважні.
39.   Більш того, початок відліку строку звернення до суду пов`язується з моментом, коли позивач дізнався або мав дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів, а не з моментом, коли позивач усвідомив, що відповідне рішення порушує його права. 
40.   Касаційний адміністративний суд ухвалою від 17 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав їй десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску такого строку.
41.   Як убачається з клопотання про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом, позивачка зазначає, щорішення ВККС вона не отримувала, його було оприлюднено на сайті Комісії  із зазначенням усіх результатів пройдених етапів конкурсу. 
42.   Звертає увагу, що у неї не було законних підстав не довіряти чи вважати, що вказане вище рішення ВККС прийнято з порушенням процедурних вимог, оскільки це конкурс і позивач вважала, що не впоралась із завданням. Однак після того, як сам член Комісії у соціальній мережі «Фейсбук», коментуючи рішення Верховного Суду від 17 червня 2025 року, фактично підтвердив свавільність і незаконність рішення Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25, то саме цей момент є таким, з якого позивачка дізналась про порушення свого права. 
43.   Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що обґрунтування пропуску строку звернення до суду причинами, не пов`язаними з наявністю об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення процесуальної дії, не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для його поновлення.
44.   Разом з тим суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що доводи позивачки, пов`язані виключно зі зміною її суб`єктивного ставлення до рішень ВККС, не свідчать про існування об`єктивних обставин, які могли б бути оцінені як поважні причини пропуску строку звернення до суду. Водночас сама по собі дата публікації коментарів чи іншої інформації у соціальних мережах не може ототожнюватися з моментом, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про можливе порушення своїх прав.
45.   Посилання скаржниці на неотримання рішення ВККС та на положення Конвенції і практику ЄСПЛ не підтверджують наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Позивачка фактично визнає свою обізнаність із рішеннями Комісії, а наведені аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення процесуального строку.
46.   Отже, суд першої інстанції правильно виснував, що повідомлені позивачкою причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а тому заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.
47.   Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
48.   Частиною другою статті 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
49.   Ураховуючи, що позовна заява подана після закінчення строку, встановленого КАС України, і підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, указані ОСОБА_1 , визнані неповажними, позовна заява підлягає поверненню.
50.   Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
51.   Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
52.   За правилами частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
53.   Оскільки суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, не допустив порушень норм процесуального права, а наведені позивачкою доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2025 року - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
54.   Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
55.   Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 990/328/25 за позовом  ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                             Н. В. Шевцова 
Судді: | О. О. Банасько            І. А. Воробйова            О. А. Губська            Л. Ю. Кишакевич            В. В. Король            С. І. Кравченко            О. В. Кривенда            М. В. Мазур | | С. Ю. Мартєв К. М. Пільков С. О. Погрібний Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич