ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/9627/24		
Провадження № 22-ц/821/1689/25		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М. 
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , 
представник позивача: адвокат Сененко Катерина Володимирівна, 
відповідач: ОСОБА_2 , 
представник відповідача: адвокат Шмиголь Олександр Григорович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шмиголя Олександра Григоровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Пироженко В.Д. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення проголошено 21 липня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.05.2024 о 16:21 год в м. Черкаси по вул. Можайського, 35, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Opel Frontera, д.н.з НОМЕР_1 , (власник ГО «Волонтерський ХАБ Венеція), виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 (власник ОСОБА_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.05.2024 року у справі № 712/6330/24 ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.
Відповідно до звіту №А07-03 про оцінку автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 , складеного 01.07.2024, ринкова вартість транспортного засобу Нyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 складає 402 126,00 грн, вартість відновлювального ремонту складає 715 801,15 грн, в.ч. ПДВ 20% за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 прирівнюється до його ринкової вартості і становить 402 126,00 грн; ринкова вартість транспортного засобу в пошкодженому стані становить 86 284,00 грн.
На час настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Opel Frontera, д.н.з НОМЕР_1 не була застрахована. Як вбачається із роздруківки із сайту МТСБУ, станом на 17.05.2024 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з державним номерним знаком НОМЕР_1 в ЦБД МТСБУ не виявлено.
Вказує, що 18.05.2024 він повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та надіслав заяву стосовно відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.05.2024 за участі транспортного засобу Opel Frontera, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
08.07.2024 ОСОБА_1 отримав від МТСБУ відшкодування шкоди в розмірі 160 000,00 гривень, що є недостатньою для покриття збитків, яких завдав відповідач у зв`язку із ДТП.
Вказує, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у зміні його звичайного способу життя. Він зазнав емоційних потрясінь, що призвело до внутрішнього конфлікту та негативних емоцій. Він відчуває себе вразливим, незахищеним, відчуває стрес, пов`язаний із змінами у його житті, що призвело до тривожності. Він змушений був шукати нові шляхи для адаптації до цих обставин. Моральну шкоду оцінив в розмірі 20 000,00 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 155 842,00 грн , моральну шкоду в сумі 20 000,00 гривень, понесені витрати з проведенням оцінки автомобіля в сумі 4 000,00 гривень та судові витрати.

26.03.2025 ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій позивач зазначив, що автомобіль ним був відремонтований, що підтверджується копією товарного чеку від 12.10.2024. Вартість відновлювальних робіт становить 328 400,00 грн. Просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 168 400,00 грн, моральні збитки в сумі 20 000,00 гривень, понесені витрати в сумі 4 000,00 гривень за проведення оцінки автомобіля та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків в сумі 168 400,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 7 000 грн, понесені витрати на залучення експерта 4 000,00 гривень, 1 674,39 грн судові витрати, а всього 181 074,39 грн. 
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачем доведено матеріальні збитки та розмір, який підлягає до відшкодування.
Вирішуючи вимоги в частині моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, вважав, що дана вимога підлягає до часткового задоволення та стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає 7 000,00 грн та вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати за проведення оцінки автомобіля в сумі 4 000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 07 серпня  2025 року,  представник  ОСОБА_2  – адвокат Шмиголь О.Г.,  вважає, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не були доведені позивачем, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що товарний чек №б/н від 12.10.2024, копію якого було долучено до справи стороною позивача, не підтверджує факт оплати позивачем робіт, пов`язаних з ремонтом автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 та не може бути визнано допустимим та належним доказом.
ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку 2 групи, проте з січня 2022 року стали обов`язковими РРО/ПРРО/касові апарати для ФОП 2 групи, 3 групи платників єдиного податку, що працюють в сфері роздрібної торгівлі, послуг, громадського харчування тощо.
Товарний чек від 12.10.2024, копію якого долучено до справи, не містить штампа підприємства та номер чеку, тому не є належним доказом.
Акт виконаних робіт №001 від 12.10.2024, який міститься в матеріалах справи, не підтверджує обсяг робіт і використаних запасних частин, пов`язаних з ремонтом автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 та не може бути допустимим та належним доказом.
Так, перелік проведених робіт по ремонту автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 , який зазначений у акті виконаних робіт № 001 від 12.10.2024 не відповідає переліку ремонтних робіт, що зазначений у ремонтній калькуляції № 37 від 01.07.2024 Звіту №07-03 про оцінку автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 від 01.07.2024, а кількість та перелік запасних частин, які зазначені у акті виконаних робіт № 001 від 12.10.2024 не відповідають кількості та переліку запасних частин, що зазначені у ремонтній калькуляції № 37 від 01.07.2024 Звіту №07-03 про оцінку автомобіля.
Також вважає недоведеним розмір моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн.
Вважає, що витрати на залучення експерта у розмірі 4 000,00 грн не підлягають до задоволення, оскільки звіт не є висновком експерта.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.05.2024 о 16:21 год в м. Черкаси по вул. Можайського, 35 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Opel Frontera, д.н.з НОМЕР_1 , (власник ГО «Волонтерський ХАБ Венеція), виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 (власник ОСОБА_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.05.2024 у справі №712/6330/24 ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Із роздруківки із сайту МТСБУ, станом на 17.05.2024 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з державним номерним знаком НОМЕР_1 в ЦБД МТСБУ не виявлено.
18.05.2024 позивач ОСОБА_1 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та надіслав заяву стосовно відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.05.2024 за участі транспортного засобу Opel Frontera, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
08.07.2024 ОСОБА_1 отримав від МТСБУ відшкодування шкоди в розмірі 160 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що на замовлення ОСОБА_1 було здійснено автотоварознавче дослідження судовим експертом Старинець М.В. та за результатами складено звіт № А07-03 від 01.07.2024 відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 , що пошкоджений в ДТП, яка відбулася 06.09.2024 складає 715 801,15 грн в т.ч. ПДВ 20% за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт. Вартість матеріального збитку становить 402 126,00,00 грн. 
Згідно проведених розрахунків, різниця між фактичним розміром шкоди та належним страховим відшкодуванням складає 168 400,00 грн.
Згідно Акту виконаних робіт №001 складеного ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було виконано роботи на відповідну суму, що підтверджується товарним чеком на суму 328 400,00 грн.
В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_4 , який є оцінювачем та оглядав автомобіль Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_2 01.07.2024, і який пояснив, що 28.05.2024 він оглядав даний транспортний засіб та ним була складена дефектна відомість на замовлення МТБСУ. Були здійснені фотознімки автомобіля. 01.07.2025 ним знову оглядався автомобіль та зроблена дефектна відомість даного автомобіля. Автомобіль був майже в тому ж стані, що і 28.05.2024, за виключенням того, що був знятий радіатор та передній бампер. Дефектна відомість не відрізнялась від тої, яка була складена 28.05.2024.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.
Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Крім того, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Opel Frontera, д.н.з НОМЕР_1 не була застрахована.
Як вбачається із роздруківки із сайту МТСБУ, станом на 17.05.2024 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з державним номерним знаком НОМЕР_1 в ЦБД МТСБУ не виявлено.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля не була застрахована, позивач звернувся із заявою про страхову виплату в результаті ДТП до МТСБУ, 08.07.2024 позивач отримав від МТСБУ відшкодування шкоди в розмірі 160 000,00 грн.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Сторонами у справі не оспорювався факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від МТСБУ суми страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
У разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати ( постанови Верховного Суду від 30 жовтня 2019року у справі №753/19288/14-ц та від 2 червня 2022 року у справі №638/10072/19).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачу унаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є Акт виконаних робіт №001 від 12.10.2024 складений ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та товарний чек №б/н від 12.10.2024 та обгрунтованим є розмір різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП і страховою виплатою, який становить 168 400,00 грн ( 328 400,00 грн – 160 000,00 грн). 
Доводи апеляційної скарги, що товарний чек №б/н від 12.10.2024, копію якого було долучено до справи стороною позивача, не підтверджує факт оплати позивачем робіт, пов`язаних з ремонтом автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 та не може бути допустимим та належним доказом, відхиляються колегією суддів, оскільки товарний чек — це документ, що підтверджує факт оплати товару або послуги. Стаття 3.15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає, що продавець повинен надати товарний чек на вимогу покупця і чинне законодавство не визначає форму і зміст товарних чеків. 
Водночас ФОП — платники єдиного податку на підставі, зокрема, п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не зобов`язані використовувати РРО і видавати фіскальні розрахункові документи, сформовані РРО, якщо обсяг їх доходу не перевищив 1 млн 320 тис. грн. 
Згідно інформації з відкритих джерел інтернет –ресурсів вбачається, що річний дохід ФОП ОСОБА_3 не перевищує 1 320 000,00 грн, тобто він має право видавати товарний чек, і даний товарний чек є підтвердженням факту оплати позивачем послуг з ремонту автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 .
При цьому, товарний чек повинен містити напис «товарний чек», а його реквізити відповідати вимогам п. 2 розд. II Положення № 13 (для касового чека).
Наданий стороною позивача товарний чек відповідає зазначеним вище положенням законодавства, оскільки містить напис «товарний чек», послуги, вартість та підпис і печатку ФОП ОСОБА_3 ( а.с. 99).
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що Акт виконаних робіт №001 від 12.10.2024, який міститься в матеріалах справи, не підтверджує обсяг робіт і обсяг використаних запасних частин, пов`язаних з ремонтом автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з НОМЕР_3 та не може бути допустимим та належним доказом, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано належних доказів, що ремонтні роботи, відображені у Акті виконаних робіт, не відповідають ремонту автомобіля, не є пов`язаними саме із цим ДТП, що автомобіль позивача мав інші пошкодження та заміні підлягали інші деталі.
Щодо відшкодування моральної шкоди
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи згідно частини 1, 2 статті 23 ЦК України.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.
З врахуванням обставин даної справи, які встановлені судом першої інстанції, колегія суддів, з огляду на наведені вище критерії, вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач був позбавлений можливості деякий час користуватись автомобілем, що викликало негативні явища та призвело до тривожності та прийшов до обґрунтованого висновку, що достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою буде розмір її відшкодування в 7 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги в частині моральної шкоди не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги, що витрати на залучення експерта у розмірі 4 000,00 грн не підлягають до задоволення, оскільки звіт не є висновком експерта, є необгрунтованими, оскільки сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. 
У даному випадку Звіт не є висновком експертизи, проте він є доказом, який був взятий судом до уваги при вирішенні спору разом з іншими доказами, а тому витрати за складення звіту підлягають до відшкодування разом з іншими судовими витратами особі, на користь якої прийнято рішення.
Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шмиголя Олександра Григоровича – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                         О.В. Карпенко

Судді                                                                 Л.І. Василенко

                                                                                         О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлений 17 жовтня 2025 року/