КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 757/49562/23-ц
провадження № 22-ц/824/6716/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
14 жовтня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі  Черняк Д. Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лупейка Олександра Васильовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року в складі судді Хайнацького Є. С.,
 
встановив:
 
В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 14 жовтня 2004 року  та 28  жовтня  2004 року  уклав  з  відповідачем  договори банківських вкладів,  за  якими вніс до  банку  158 512, 68 грн та 203 411,38 грн.
17  січня  2005 року  та 31 січня  2005 року   позивач вказані  кошти конвертував у валюту і уклав з банком  нові договори вкладів  вже  у доларах  США,  а саме договір  № On01631625 на суму 30 320,31 дол. США, під 11 % річних, строк  дії договору   з 17 січня  2005 року  по  18 квітня  2005 року,    та № On01631628 на суму 38 912,20 дол. США, під 11 % річних, строк  дії договору   по  01 травня  2005 року.  
27 квітня 2005 року  та 04 травня  2005  року позивач вказані  кошти конвертував  в євро  в уклав  нові договори банківського  вкладу вже  у валюті євро,  а саме: договір  №On48631298 на  суму 24 197,89  євро, під  11 % річних,  строк  дії договору  з 27  квітняч  2005 року  по  28  липня  2005 року,  та  № On48631303 на  суму 31 045,77  євро,  під  11%  річних,  строк  дії договору  з 04 травня  2005 року  по  05 серпня  2005 року. 
Звернувшись до банку 03 серпня 2005 року із заявою про повернення сум депозитів за договорами, позивач отримав відмову. Підставою для відмови у видачі вкладів банк зазначив, що вказані кошти до банку не надходили і в базах банку не обліковуються. За результатами службового розслідування було встановлено, що сумами вкладів позивача заволодів колишній співробітник банку, відносно якого порушено кримінальну справу.
Через неповернення банком його коштів, він звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, за наслідком розгляду якого рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у справі № 757/24677/18-ц з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь було стягнуто:   кошти за договором вкладу № On48631298 від 27 квітня 2005 року в сумі 24 197,89 євро та проценти за цим вкладом - 714,67 євро (за період з 28 квітня 2005 року по 04 серпня 2005 року); кошти за договором вкладу № On48631303 від 04 травня 2005 року в сумі 31 045,77 євро та проценти за цим вкладом - 879,49 євро (за період з 05 травня 2005 року по 07 серпня 2005 року).  пеню в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 083 418,57 грн; три проценти річних на підставі статті 625 ЦПК України в сумі 1 083 418,57 грн.  
Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині стягнення трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 1 083 418,57 грн змінено, стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1   три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України за вкладами № On48631298 та № On48631303 у розмірі 5115,40 євро. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині стягнення пені в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1 083 418,57 грн скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1   про стягнення пені. 
В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 3 % річних скасовано. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1   до АТ КБ  "ПриватБанк" про стягнення 3 % річних змінено. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 285 557,36 грн, за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 366 128,35 грн, а всього 651 685,71 грн. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог про стягнення процентів за договорами про депозитний вклад змінено. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1   проценти за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 663,62 євро та за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 860,78 євро.
Зазначав,  що  вказаним судовим рішенням 3% на підставі частини другої статті 625 ЦК України  стягнуто до 13 травня 2018 року включно, вважає, що він  має   право на стягнення  вказаних процентів і за період з 14 травня 2018 року по  19 травня  2022  року.  
З огляду на викладе просив суд стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на свою користь 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов`язань згідно з частиною другою статті 625 ЦК України за період із 14 травня 2018 року по 04 серпня 2022 року включно за депозитними договорами № 0n48631298 від 27 квітня 2005 року та № 0n48631303 від 04 травня 2005 року у загальній сумі 7 315,34 євро, з них за договором № 0n48631298 - 3 474,49 євро, за договором № 0n48631303 - 3 840,92 євро.
 Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за депозитними договорами від 27 квітня 2005 року № Оn48631298 та від 04 травня 2005 року № Оn48631303 у розмірі 2 994,71 Євро.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 1 154,16 грн.
Рішення  суду  першої інстанції  мотивовано  тим,  що позовна давність  по  заявленим вимогам   обмежується  останніми  3 роками до  подання  позову.  З урахуванням  заяви відповідача  про  застосування  позовної давності,   суд  дійшов висновку,  що нарахування   та стягнення  3%  річних  може бути здійснено  за період з  01 листопада 2020 року  до  04 серпня  2022  року.   
13.01.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що  позов заявлено  про  достягнення  3%  річних  за  ч. 2 ст. 625  ЦК  України  за період з  14  травня 2018 року  по  19 травня  2022  року включно  у зв`язку з  простроченням  повернення  депозитних вкладів. 
Верховний Суд в постанові  від  30 листопада  2022  року  у справі № 757/24677/18   висловив правову позицію про те,  що  на  заявлені вимоги позовна  давність  не  поширюється. 
У  постанові   Верховного  Суду  від  23 лютого  2022  року  у справі  №363/3965/15  висловлено  позицію  про те, що  оскільки  предметом  позову  є саме вимоги  про стягнення  коштів за договорами депозитних вкладів, а нарахування  інфляційних  втрат  на  суму боргу  та 3%  річних  на  підставі ч. 2 ст. 635  ЦК  України входить  до  складу   грошового  зобов`язання  вимоги про  стягнення  якого  нараховані та заявлені  у зв`язку з  невиконанням  грошового  зобов`язання про  видачу вкладу,  на  зазначені  вимоги  позовна  давність  не  поширюється".  
Оскільки  у справі  №757/24677/18    позовні  вимоги ним заявлено  на  13 травня  2018 року,  то він   вирішив заявити  позовні  вимоги по  стягненню  сум з   14 травня 2018 року. 
Відтак, період  для  розрахунку  обрано  з  14  травня  2018 року  по  19 травня  2022  року  включно.  Цей  період загалом  склав 1 466 днів. 
Правом на надання відзиву АТ КБ «ПриватБанк» не скористалось.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О. В. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити. 
Пояснив, що  в позовній заяві  було  допущено  описку в зазначенні  періоду  в прохальній частині, проте в мотивувальній частині  та розрахунку  заборгованості  вказаний період  було  зазначено вірно  -  з 14 травня  2018 року  по  19 травня  2022 року  включно.    
 Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Д. В. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги,  рішення  суду першої інстанції  залишити без змін.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що 14 жовтня 2004 року та 28 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 і ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладені договори банківських вкладів № On01631524 та № On01631539, за якими позивач вніс до банку за кожним вкладом відповідно 158 512,68 грн та 203 411,38 грн, строком на три місяці, які після закінчення терміну їх дії були переукладені та конвертовані.
17 січня 2005 року і 31 січня 2005 року між позивачем ОСОБА_1 і банком укладені наступні договори про депозитний вклад: № On01631625 на суму 31 142,70 дол. США зі строком повернення до 18 квітня 2005 року під 11 % процентів річних та № On01631628 на суму 38 912,20 дол. США зі строком повернення до 01 травня 2005 року під 11 % процентів річних. На виконання цих договорів банком видані відповідні меморіальні ордери.
По закінченню терміну дії цих депозитних договорів із вкладом в дол. США позивач ОСОБА_1 уклав з банком наступні строкові депозитні договори, з конвертацією у євро: № Оn48631298 від 27 квітня 2005 року на суму 24 197,89 євро під 11 % річних та № Оn48631303 від 04 травня 2005 року на суму 31 045,77 євро під 11 % річних строком на три місяці.
По закінченню строку депозитних договорів № Оn48631298 та № Оn48631303 позивач 03 серпня 2005 року звернувся до відповідача із заявою про повернення суми банківських вкладів з нарахованими процентами, однак банк відмовив у задоволені заяви посилаючись на відсутність обліку цих коштів в банку. При цьому банк не заперечуючи сам факт існування депозитних договорів № Оn48631298 та № Оn 48631303 зазначив, що останні оформлювались працівником цього банку ОСОБА_2 , відносно якого порушено кримінальну справу за частиною п`ятою статті 191 КК України.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у справі № 757/24677/18-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором вкладу № On48631298 від 27 квітня 2005 року в сумі 24 197,89 євро та проценти за цим вкладом - 714,67 євро (за період з 28 квітня 2005 року по 04 серпня 2005 року). Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором вкладу № On48631303 від 04 травня 2005 року в сумі 31 045,77 євро та проценти за цим вкладом - 879,49 євро (за період з 05 травня 2005 року по 07 серпня 2005 року). Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 083 418,57 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три проценти річних на підставі статті 625 ЦПК України в сумі 1 083 418,57 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 8 810 грн. В задоволенні іншої частини відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині стягнення трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 1 083 418,57 грн змінено, стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України за вкладами № On48631298 та № On48631303 у розмірі 5 115,40 євро. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині стягнення пені в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1 083 418,57 грн скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення пені. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 6 000 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 3 % річних скасовано. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних змінено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 285 557,36 грн, за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 366 128,35 грн, а всього 651 685,71 грн. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог про стягнення процентів за договорами про депозитний вклад змінено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 663,62 євро та за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 860,78 євро. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладів за договорами про депозитний вклад залишено без змін.
Вказаним судовим рішенням   встановлено,  що звертаючись до суду з позовом про стягнення 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів за договорами банківських вкладів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивач зазначив, що 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів за договором про банківський вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року складає 9 361,66 євро (за період з 04 серпня 2005 року по 13 травня 2018 року, за виключенням періоду з 02 вересня 2014 року по 02 грудня 2014 року), та за договором про банківський вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 11 989,03 євро (за період з 07 серпня 2005 року по 13 травня 2018 року за виключенням періоду з 02 вересня 2014 року по 02 грудня 2014 року). В прохальній частині позовної заяви просив стягнути 3 % річних у розмірі 667 422,57 грн.
Колегія суддів Верховного  Суду  зазначила, що 3 % річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року справі № 757/40017/17-ц (провадження № 61-4249св19)).
Предметом  даного  позову є  нарахування  3%  річних  за період з  14 травня  2018 року  по  19 травня  2022  року ( набуття судовим рішенням  про стягнення  сум депозитних вкладів законної сили).
Кожна  особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відбувається незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3013/18 (провадження № 12-116гс19, пункт 6.42), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19, пункт 6.40), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17 (провадження № 14-148цс21), від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 (провадження № 12-44гс22, пункт 8.44)).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, дає підстави для висновку, що позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком, іншою фінансовою установою. Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року у справа № 201/3716/13 (провадження № 61-1933св23)).
Упостанові Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 757/24677/18-ц (провадження № 61-5125св22) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності, які встановлюються: прямо (стаття 268 ЦК України); опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. У справі, що переглядається: предметом спору є саме вимоги про стягнення коштів за договорами депозитних вкладів, а нарахування 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, на зазначені вимоги позовна давність не поширюється (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20)); суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні даних позовних вимог в зв`язку зі спливом позовної давності».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 12 січня 2022 року у справі № 336/4262/19 (провадження № 61-6633св20), від 29 березня 2023 року у справі № 607/955/21 (провадження № 61-10450св22), від 13 вересня 2023 року у справі № 757/11769/22-ц (провадження № 61-8030св23).
У  справі,  що переглядається,   суд  першої інстанції зробив  висновок про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 3 % річних, проте  пропущення  по  заявленим вимогам  позовної давності за період до 01 листопада 2020 року. 
При цьому  суд  не  врахував,  що   позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком, іншою фінансовою установою, а нарахування 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання.
За таких обставин апеляційний суд дійшов  висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача. 
Колегія суддів  погоджується  з розрахунком  3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, який було  зроблено  позивачем  (а.с.16 т.1).
Тому рішення суду першої інстанції  підлягає  скасуванню з ухваленням  нового  судового  рішення  про  задоволення  позову. 
Стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором про депозитний вклад № 0n48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 3 474, 49 євро та за договором про депозитний вклад № 0n48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 3 840, 92 євро, а всього 7 315, 34 євро.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
При зверненні позивача до суду з даним позовом в 2023 році, з урахуванням ціни позову, згідно вимог Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в сумі 2 819, 71 грн.
Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягуються з відповідача в дохід держави, що становить суму 7 049 грн 28 коп. (2 819, 71 + (2 819, 71 грн х 150%).
Керуючись ст. 353, 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лупейка Олександра Васильовича задовольнити. 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором про депозитний вклад № 0n48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 3 474, 49 євро та за договором про депозитний вклад № 0n48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 3 840, 92 євро, а всього 7 315, 34 євро.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 7 049 грн 28 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 31.10.2025.
 
Суддя-доповідач                                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук