ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/636/25                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 вересня 2025 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гусак І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

 В С Т А Н О В И В :
Рух справи.
21.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Черкаській області від 23.12.2024 №401-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Черкаській області;
- стягнути з Головного управління ДПС у Черкаській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2024 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Черкаській області відбулося скорочення посади державної служби, яку обіймав Позивач, а саме виведено зі структури управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (штатна чисельність 9 осіб) та введено в структуру відділ з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (штатна чисельність 8 осіб), тому позивача попереджено про наступне звільнення та одночасно запропоновано переведення на посаду завідувача Тальнівського сектору обслуговування платників Звенигородської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Черкаській області (посада відноситься до підкатегорії «Б3»). Від переведення на запропоновану посаду позивач відмовився. Також позивачу під розписку надано попередження від 27.11.2024 про наступне вивільнення та Додатки до нього №1, №2, №3, однак позивач від запропонованих посад відмовився, оскільки посади категорії «В» головного державного інспектора у відділах ГУ ДПС у Черкаській області, які на думку позивача не є рівнозначними його посаді категорії «Б» - начальника відділу. Також позивачем вказано, що від запропонованих у вищезазначених додатках посад начальника або заступника начальника відділу - по строкових трудових договорах він теж відмовився, оскільки вони для нього є неприйнятними, так як мають тимчасовий характер через перебування працівників у соціальних відпустках або увільнені від роботи через призов на військову службу під час мобілізації. Вказано, що відповідачем не дотримано 30-ти денного строку на звільнення з дня попередження про майбутнє вивільнення. Позивач вважає, що вищезазначені дії відповідача порушують принцип рівності трудових прав, так як позивачу не було запропоновано вакантних посад, що відповідають категорії «Б», його кваліфікації та рівню відповідальності, разом з цим вважає, що саме позивачу протиправно не було запропоновано новоствореної посади начальника відділу з питань виявлення та опрацювання ризиків ГУ ДПС у Черкаській області.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 у задоволені позову відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог через те, що не вбачає порушення у діях відповідача щодо видання наказу про його звільнення наперед, оскільки прийняття спірного наказу саме 23.12.2024, а не 27.12.2024, як про це зазначає позивача, не порушило б його права на можливість переведення на іншу посаду.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через порушення норм  матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.
Додатково апелянт зазначив про необхідність застосування судами при розгляді справ такої категорії практики Верховного Суду України, а саме позивачу не було запропоновано всі інші посади, в тому числі рівнозначні. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій наголошено про правильність висновків суду першої інстанції, та навів доводи аналогічні у суді першої інстанції, зокрема, що внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Черкаській області позивача попереджено про наступне звільнення та одночасно запропоновано переведення на посаду завідувача Тальнівського сектору обслуговування платників Звенигородської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Черкаській області (посада відноситься до підкатегорії «Б3»). Від переведення на запропоновану посаду позивач відмовився. Також позивачу під розписку надано попередження від 27.11.2024 про наступне вивільнення та Додатки до нього №1 від 05.12.2024, №2 від 06.12.2024, №3 від 23.12.2024, однак позивач від запропонованих посад відмовився. Враховуючи приписи частини третьої  статті 87 Закону України «Про державну службу», законодавцем передбачено право суб`єкта призначення пропонувати нижчу вакантну посаду державному службовцю, що і було враховано ГУ ДПС у Черкаській області під час попередження про наступне звільнення, надавши позивачу пропозиції вакантних посад. Зважаючи на викладене вище, позивачу були запропоновані інші рівнозначні посади державної служби, тобто підкатегорії «Б3» та нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентності, отже на думку відповідача ГУ ДПС у Черкаській області виконало обов`язок, установлений частиною третьою статті 87  Закону № 889-VIII, однак позивач не погодився на переведення на жодну із запропонованих посад, тобто на зайняття будь-якої іншої посади згоден не був, тому вважає, що оскаржуваний наказ про його звільнення винесений із наявності на те правових підстав.
У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.   

Обставини справи.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 28.07.2022 №159-о, у зв`язку із затвердженням організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Черкаській області, на виконання наказів ДПС від 04.02.222 №91 «Про введення в дію структур територіальних органів ДПС та затверджених рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС» (зі змінами), від 04.02.2022 №92 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів апарату та територіальних органів ДПС» (зі змінами), наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 03.06.2022 №96 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Черкаській області», відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу, Супруна Олега Віталійовича - начальника відділу прогнозу, аналізу та звітності, моніторингу операцій та ризиків, роботи з ризиками управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків переведено з 28 липня 2022 на посаду начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків.
Наказом Державної податкової служби України від 01.08.2024 №567, з метою реалізації вимог  постанови Кабінету міністрів України від 18 липня 2024 №832 «Деякі питання Державної податкової служби України»  та на виконання пункту 4.2.4(а) «Перегляд організаційної структури ДПС» розділу 4.2.4 «Організаційні та кадрові заходи ДПС» Національної стратегії доходів до 2030 року, схваленої  розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 грудня 2023 року № 1218-р, внесено зміни до наказу ДПС від 12.11.2020 №644 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДПС» (зі змінами), а саме затверджено Чисельність працівників територіальних органів Державної податкової служби України у новій редакції.
Наказом ГУ ДПС у Черкаській області від 06.11.2024 № 282 «Про введення в дію переліку змін до організаційної структури Головного управління ДПС у Черкаській області» введено в дію затверджений в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяною Кірієнко перелік змін №3 до організаційної структури ГУ ДПС у Черкаській області.
Внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Черкаській області відбулося скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, а саме виведено зі структури управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (штатна чисельність 9 осіб) та введено в структуру відділ з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (штатна чисельність 8 осіб).
Управлінням персоналу ГУ ДПС у Черкаській області на виконання вимог  статті 87 Закону України «Про державну службу»  (далі - Закон №889-VIII) та наказів ГУ ДПС від 06.11.2023 № 282, від 08.11.2023 № 285 забезпечено організацію роботи щодо попередження працівників ГУ ДПС, зокрема 21 листопада 2024 року було запрошено начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_1 для ознайомлення з Попередженням про наступне звільнення та одночасно запропоновано посаду завідувача сектору Тальнівського сектору обслуговування платників Звенигородської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Черкаській області, однак позивач відмовився від ознайомлення з попередженням, про що був складений акт від 21.11.2024.
Доповідною запискою від 21.11.2024 № 573/23-00-11-4 управління персоналу ГУ ДПС у Черкаській області повідомило в.о. начальника ГУ ДПС у Черкаській області Жавріда В.Ю. про відмову позивача від ознайомлення з Попередженням.
22.11.2024 року о 10-00 год. управлінням персоналу ГУ ДПС у Черкаській області складено протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця. У протоколі зазначено, що відповідно до статті 91  Закону № 889-VIII та Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання телекомунікаційного зв`язку, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042, управлінням персоналу ГУ ДПС у Черкаській області 22 листопада 2024 року о 09 год. 48 хв., на електронну адресу 2548sov@gmail.com, яка зазначена в особовій справі ОСОБА_1 , листом від 21.11.2024 № 1623/23-00-11-01-24 направлено два примірники Попередження про наступне звільнення з одночасним пропонуванням посади (докази направлення та тримання були додані до відзиву на позовну заяву). Протокол складено у м. Черкасах в приміщенні Головного управління ДПС у Черкаській області (каб. № 601), його підписали начальник управління персоналу та заступник начальника управління - начальник відділу кадрового адміністрування управління персоналу.
27.11.2024 Позивач ознайомився та отримав примірник Попередження про наступне звільнення, одночасно з яким запропоновано позивачу  переведення на посаду начальника відділу оплати праці та обліку єдиного внеску управління фінансового та бухгалтерського обліку ГУ ДПС у Черкаській області. Від переведення на запропоновану посаду позивач відмовився.
Також позивачу запропоновано переведення на вакантні посади:
1) Додаток № 1 до Попередження про наступне звільнення (дата ознайомлення 05.12.2024): - головного державного інспектора відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном управління по роботі з податковим боргом; - головний державний інспектор відділу адміністрування баз даних, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів управління інформаційних технологій;
2) Додаток № 2 до Попередження про наступне звільнення (дата ознайомлення 06.12.2024): - головний державний інспектор відділу моніторингу та контролю управління організації роботи; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузі переробної промисловості управління оподаткування юридичних осіб; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях сільського, лісового та рибного господарства управління оподаткування юридичних осіб; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб інших галузей управління оподаткування юридичних осіб; - головний державний інспектор відділу перевірок у сфері матеріального виробництва, торгівлі, послуг управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу перевірок інших галузей економіки управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу бюджетування, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку; - головний державний інспектор відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном управління по роботі з податковим боргом; - головний державний інспектор інформаційно-аналітичного сектору управління економічного аналізу; - головний державний інспектор відділу організації та моніторингу виконання показників доходів, прогнозування та аналізу доходів місцевих бюджетів управління економічного аналізу; - головний державний інспектор відділу адміністрування баз даних, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів управління інформаційних технологій; - головний державний інспектор відділу обслуговування акцизних складів та податкових постів, контролю за обігом марки акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами; - головний державний інспектор відділу Жашківського сектору обслуговування платників Уманської державної податкової інспекції;
3) Додаток № 3 до Попередження про наступне звільнення (дата ознайомлення 23.12.2024): - начальник відділу оплати праці та обліку єдиного внеску управління фінансового та бухгалтерського обліку; - начальник відділу ліцензування торгівлі підакцизними товарами та зберігання пального управління контролю за підакцизними товарами; - заступник начальника відділу податків і зборів з юридичних осі у галузях виробничої та невиробничої сфери управління оподаткування юридичних осіб; - заступник начальника відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління по робот з податковим боргом; - головний державний інспектор відділу моніторингу та контролю управління організації роботи; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузі переробної промисловості управління оподаткування юридичних осіб; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях сільського, лісового та рибного господарства управління оподаткування юридичних осіб; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб інших галузей управління оподаткування юридичних осіб; - головний державний інспектор відділу супроводження судових спорів управління правового забезпечення; - головний державний інспектор перевірок у сфері матеріального виробництва, торгівлі, послуг управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу перевірок інших галузей економіки управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту; - головний державний інспектор відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту; - Головний державний інспектор відділу бюджетування, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку; - головний державний інспектор відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном управління по роботі з податковим боргом; - головний державний інспектор інформаційно-аналітичного сектору управління економічного аналізу; - головний державний інспектор відділу організації та моніторингу виконання показників доходів, прогнозування та аналізу доходів місцевих бюджетів управління економічного аналізу; - головний державний інспектор відділу адміністрування баз даних, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів управління інформаційних технологій; - головний державний інспектор відділу податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління оподаткування фізичних осіб; - головний державний інспектор відділу обслуговування акцизних складів та податкових постів, контролю за обігом марки акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами; - Головний державний інспектор відділу Жашківського сектору обслуговування платників Уманської державної податкової інспекції.
Позивач від вищезазначених запропонованих посад відмовився, про що особисто зазначив у Додатках №1 від 05.12.2024, №2 від 06.12.2024, №3 від 23.12.2024  до Попередженні.
Наказом ГУ ДПС у Черкаській області від 23.12.2024 № 401-о припинено державну службу та звільнено 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 з посади начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Черкаській області у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, реорганізацією державного органу, згідно з пунктом 1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу».
Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Частиною другою  статті 3 Конституції України  встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі  статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.    
Конституція України    має найвищу юридичну силу.    Закони    та інші нормативно-правові акти приймаються на основі    Конституції України    і повинні відповідати їй.
Норми    Конституції України    є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі    Конституції України    гарантується.
Статтею 24 Конституції України  визначається, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до  статті 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Закон України «Про державну службу» (в редакції на день прийняття спірного наказу про звільнення)  визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Стаття 87 Закону України «Про державну службу» визначає підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
Зокрема частиною 1 цієї статті встановлено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Відповідно до частини 3 вказаної статті, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі  пунктів 1  та  1-1  частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Згідно частини 5 цієї ж статті наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 40 КЗпП України  трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою  статті 40 КЗпП України  встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою-третьою  статті 49-2 КЗпП України  про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Разом з тим, за приписами частини п`ятої  статті 40 КЗпП України  (у редакції  на час прийняття спірного наказу про звільнення) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Частиною п`ятою  статті 22 Закону України «Про державну службу»  передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Відповідно до частини шостої  статті 36 КЗпП  у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 викладено висновок, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, відповідно до яких суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
Так, правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає  КЗпП України, відповідно до статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у визначених випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої цієї статті). Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються  законом, що регулює їхній статус.
Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону Україна «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі- Закон №2136)  главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України  доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до  Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені  Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
З огляду на вищевикладене, положення  Закону №2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж  КЗпП України  - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавств про працю, які не суперечать положенням  Закону №2136  також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Висновки суду.
Системний аналіз вищенаведених норм закону дає підстави зробити висновок, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України(у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої  статті 40 КЗпП України, статті  42, частин першої, другої і третьої статті  49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Так, відповідно до пункту 1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу»  підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 
Матерілами справи підтверджено, що внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Черкаській області позивача попереджено про наступне звільнення та одночасно запропоновано переведення на посаду завідувача Тальнівського сектору обслуговування платників Звенигородської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Черкаській області (посада відноситься до підкатегорії «Б3»). 
Позивач від переведення на запропоновану посаду відмовився. 
Крім того, позивачу бул надано під особистий підпис попередження від 27.11.2024 про наступне вивільнення та Додатки до нього №1 від 05.12.2024, №2 від 06.12.2024, №3 від 23.12.2024, проте позивач від запропонованих посад також відмовився.
Крім того, позивач у позові зазначає, що від запропонованих посад від відмовився, оскільки посади категорії «В» головного державного інспектора у відділах ГУ ДПС у Черкаській області, на його думку, не є рівнозначними його посаді категорії «Б» - начальника відділу.
Також, у позові позивач зазначає, що від запропонованих посад начальника або заступника начальника відділу - по строкових трудових договорах останній також відмовився, оскільки вказані посади є неприйнятними. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджено належним чином факт того, що відповідач вживав заходи передбачені законодавством у разі зміни структури штату, а саме виносив попередження про наступне звільнення та запропоновувались усі наявні на той час рівнозначні посади. 
Суд першої інстанції наголосив, що відповідач надав докази на підтвердження того, що ним при прийнятті спірного наказу дотримувались положення ч.3  ст. 87 Закону №889, проте як докази щодо переважного права на залишення на роботі позивача при скороченні чисельності служби суду не були надані. 
Як було встановлено, позивач мав дисциплінарні стягнення під час перебування на державній службі, що впливає на оцінку його продуктивності праці, через що, як правильно зазначив суд першої інстанції, роботодавець мав право надавати перевагу іншому робітнику, навіть з меншим стажем, досвідом та рівнем освіти.
Крім того, обставини скорочення чисельності та штату державного органу, тобто факт скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, а саме виведено зі структури управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (штатна чисельність 9 осіб) та введено в структуру відділ з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (штатна чисельність 8 осіб), також підтвержено належними доказами, внаслідок чого висновок суду першої інстанції, що у відповідача були всі наявні підстави для прийняття відповідного рішення про скорочення власних працівників, є правильним.
Вказані обставини апелянтом не спростовано. 
Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог і недоведеність їх належними на то доказами.
Надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».
Згідно зі  ст. 6 КАС України  та  ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до  ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Повний текст виготовлено 15.09.2025.
Керуючись ст.ст.  242-244,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд,
                                                П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.                       

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова                                                                      
                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    В.В. Файдюк