ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 704/1055/21
провадження № 51 - 993 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
потерпілих                                                               ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                                          ОСОБА_8 ,
його захисника                                                     адвоката ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018250240000388
від 26 вересня 2018 року, щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого
за адресою: 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_10 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 12 липня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто на користь кожного з них із  ОСОБА_8  по 15 000 грн
витрат на правничу допомогу та по 1 500 000 грн у рахунок відшкодування
моральної шкоди.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України, та виправдано на підставі
ст. 373 ч. 1 п. 2 КПК України через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 
до ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
26 вересня 2018 року близько 08 години 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись
за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , в приміщенні автомийки, умисно, з метою протиправного позбавлення життя ОСОБА_15 для заволодіння його грошовими коштами, наніс останньому по голові не менше двох ударів невстановленим твердим предметом неправильної прямокутної форми,
від чого він помер. Після цього ОСОБА_8 заволодів грошима ОСОБА_15 та з метою приховання злочину і уникнення відповідальності помістив його тіло
до вигрібної ями на подвір`ї вказаного домоволодіння, де переховував його
до проведення обшуку 23 червня 2021 року.
Також органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався
у вчиненні іншого кримінального правопорушення за таких обставин.
16 червня 2021 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_8 , будучи особою,
яка раніше вчинила умисне вбивство, в приміщенні автомийки за вказаною вище адресою, умисно, з метою протиправного позбавлення життя ОСОБА_16 , з яким
у нього виник конфлікт через грошовий борг, бажаючи заволодіти його грошовими коштами, наніс ОСОБА_16 по голові та інших частинах тіла не менше шістнадцяти ударів молотком, від чого останній помер. Після цього ОСОБА_8 заволодів належними ОСОБА_16 грошовими коштами, а саме: 150 000 грн, 30 000 доларів США, 20 000 євро, 20 000 злотих, 30 000 російських рублів, що з урахуванням курсу Національного банку України для відповідних валют станом на день вчинення злочину становить загальну суму 1 614 990 грн, і з метою приховання злочину
й уникнення відповідальності, поклав тіло ОСОБА_16 в багажник автомобіля
ВАЗ-2107, яким користувався останній, відігнав та залишив цей транспортний засіб на узбіччі дороги між вул. Шевченка і провулком Чорновола в м. Тальному.
За цим обвинуваченням ОСОБА_8 виправдано на підставі
ст. 373 ч. 1 п. 2 КПК України.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_8  - без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які бачили як ОСОБА_8 керував автомобілем ОСОБА_16 ,
дані протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 від 19 червня 2021 року про вилучення молотка, на якому згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 16 вересня 2021 року № СЕ-19-21/26771-БД виявлено кров людини. Також цей суд не дослідив речові докази зі слідами крові ОСОБА_16 , не оцінив всі наведені докази в їх сукупності.
Вказує, що апеляційний суд безпідставно надав перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , даним слідчого експерименту від 09 січня 2023 року та висновку експерта від 26 квітня 2023 року № СЕ-19/124-23/4289-ФП про неможливість ідентифікації особи, яка перебувала за кермом транспортного засобу.
Прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційних скарг щодо незаконності виправдання ОСОБА_8 
за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 , не надав вичерпних відповідей
на ці доводи та не зазначив підстав, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими, у зв`язку із чим ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. Незаконне виправдання ОСОБА_8 
за вказаним епізодом обвинувачення призвело до призначення йому несправедливого покарання, без урахування ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, способу їх вчинення, наслідків та відомостей
про особу ОСОБА_8 .
Крім того, прокурор посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 405 КПК України, оскільки судові дебати проведено без участі потерпілої ОСОБА_7 
та її представника ОСОБА_17 , чим порушено їхні процесуальні права.
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження
не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили згоду
з касаційною скаргою прокурора та позицію про необхідність призначення
ОСОБА_8 справедливого покарання.
В судовому засіданні захисник і засуджений вважали касаційну скаргу прокурора необґрунтованою і просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи, пославшись на відповідну норму права.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених 
у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Відповідно до положень указаних статей закону, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, дати вичерпну відповідь на вказані в ній доводи щодо оцінки покладених в основу вироку доказів з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а також зазначити мотиви, з яких він виходив під час постановлення ухвали. 
Обґрунтованість засудження ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України
за вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 у касаційній скарзі прокурором не оспорюється.
Доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час ухвалення апеляційним судом рішення щодо ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України за епізодом умисного вбивства
ОСОБА_16 є обґрунтованими з огляду на таке.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України, суд першої інстанції зазначив, що надані стороною обвинувачення докази за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 підтверджують подію злочину, однак не підтверджують вини ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення, а тому він підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Не погодившись з вироком місцевого суду прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 оскаржив його до апеляційного суду з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просив скасувати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 й ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України, та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. 
При цьому прокурор зазначив, що місцевим судом всупереч вимог ст. 94, 370, 374 КПК України у рішенні наведено лише перелік наданих стороною обвинувачення доказів, але не розкрито їх зміст та не зазначено, яку оцінку надано таким доказам судом і мотиви їх неврахування при ухваленні вироку. 
Також прокурор просив апеляційний суд дослідити матеріали кримінального провадження, а саме протокол обшуку домоволодіння ОСОБА_8 від 19 червня 2021 року, висновок експерта від 16 вересня 2021 року № СЕ-19-21/26771-БД, допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , дослідити висновки судово-медичних експертиз, відомості, які характеризують особу ОСОБА_8 , та інші матеріали кримінального провадження.
Апеляційні скарги на вирок місцевого суду з проханнями аналогічного змісту подали й потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та представник потерпілих ОСОБА_13 ,
ОСОБА_12 ОСОБА_14 , ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_17 .
Апеляційний суд задовольнив подані клопотання про повторне дослідження доказів, допитав обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , повторно дослідив докази, й за результатами апеляційного розгляду погодився з висновками місцевого суду щодо обґрунтованості виправдання ОСОБА_8 за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 . 
Сторона обвинувачення в апеляційній скарзі на підтвердження винуватості ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині -
ОСОБА_16 , вчиненому з корисливих мотивів особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України, посилалася, зокрема, на такі докази:
-       протокол обшуку від 19 червня 2021 року про виявлення та вилучення
за місцем проживання ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 , металевого молотка з дерев`яною ручкою, на робочій частині якого відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 16 вересня 2021 року виявлено кров людини. При обшуку ОСОБА_8 під відеозапис
у добровільній формі розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення із застосуванням молотка;
-       показання потерпілої ОСОБА_12 про те, що останній раз вона бачила свого чоловіка ОСОБА_16 16 червня 2021 року о 13 годині 30 хвилин, а вже
о 15 годині 30 хвилин не могла до нього додзвонитися. Також повідомила,
що в день зникнення у ОСОБА_16 була запланована зустріч
із ОСОБА_8 щодо обміну грошових коштів і перед тим як поїхати з дому, він мав з ним розмову. У пошуках чоловіка вона з сином спілкувались
із ОСОБА_8 , який спочатку заперечував зустріч із ОСОБА_16 , однак згодом повідомив, що в день зникнення бачив останнього;
-       показання свідка ОСОБА_18 , сусіда ОСОБА_8 , про те, як 18 червня
2021 року до нього звернулись працівники поліції з метою перегляду запису камер відеоспостереження на території його домоволодіння і при перегляді відеозапису він бачив належний ОСОБА_16 автомобіль ВАЗ-2107, за кермом якого упізнав свого сусіда ОСОБА_8 ;
-       показання свідка ОСОБА_19 про те, що на відеозапису з камер відеоспостереження він впізнав ОСОБА_8 .
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що наведені вище докази підтверджують виключно подію злочину, однак не підтверджують,
що злочин вчинений саме ОСОБА_8 .
Разом з тим, як зазначено в ст. 84 ч. 1 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку,
на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність
чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 84 ч. 2 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положення ст. 85 КПК України передбачають, що належними є докази, які прямо
чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Залежно від належності до обставин предмета доказування докази поділяють
на прямі та непрямі.
Прямі докази безпосередньо вказують на наявність чи відсутність обставин,
які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).
При цьому слід вважати, що прямим доказом є фактичні дані, які вказують
на наявність або відсутність хоча однієї з груп обставин, визначених у ст. 91
КПК України.
На відміну від прямих доказів, непрямими доказами є фактичні дані,
які встановлюють певні обставини, що опосередковано пов`язані з подією,
яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні. Тобто непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальний закон
не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча
й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Крім того, у ст. 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів,
а на аналізі саме сукупності всіх у тому числі непрямих доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначений підхід -ретельне дослідження сукупності непрямих доказів - суди застосували оцінюючи докази за епізодом умисного вбивства ОСОБА_8 ОСОБА_15 ,
про що зазначено у вироку місцевого суду та в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду.
Водночас апеляційний суд, дослідивши наявні та надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 , належним чиним їх як кожен окремо, так і в їх сукупності
не проаналізував та відповідних мотивів відхилення кожного з них не навів,
не вказав того, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, визнав наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи неспроможними, а обмежився лише загальними формулюваннями.
Зокрема, апеляційний суд не висловив ґрунтовних міркувань щодо безпідставності відхилення місцевим судом за епізодом обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 таких доказів сторони обвинувачення як показань потерпілих, свідків, відомостей протоколу обшуку, роздруківок телефонних з`єднань, висновків експертиз.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження і встановлених судом обставин, потерпілі, свідки вказували про те, що ОСОБА_8 був добре знайомий зі ОСОБА_16 , користувався його послугами по обміну грошей, в тому числі отримував від нього гроші у борг, спілкувалися по телефону та безпосередньо,
зокрема й у день смерті. Не заперечував цих обставин і ОСОБА_8 .
Факт спілкування ОСОБА_8 зі ОСОБА_16 по телефону підтверджується
і роздруківками з`єднань за абонентським номером НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 . Згідно з показаннями потерпілих, 16 червня 2021 року після 15 години 30 хвилин зник мобільний зв`язок із номером ОСОБА_16 , а вже о 17 годині 19 хвилин цього дня записами камер відеоспостереження зафіксовано рух належного останньому автомобіля на 
АДРЕСА_1 , де жив і працював ОСОБА_8 .
Крім того, у подальшому, під час обшуку домоволодіння ОСОБА_8 19 червня 2021 року, було вилучено молоток, на робочій частині якого, згідно з висновком експерта від 16 вересня 2021 року № СЕ-19-21/26771-БД виявлено сліди крові людини. При цьому, згідно висновком судово-медичної експертизи від 18 червня 2021 року № 05-9-02/185 виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів (предмета) шістнадцятикратної дії,
чи при ударі об такі предмети (предмет).
Також свідок ОСОБА_18 показав, що 18 червня 2021 року після звернення працівників поліції при перегляді запису камер відеоспостереження на території його домоволодіння він бачив належний ОСОБА_16 автомобіль, за кермом якого упізнав свого сусіда ОСОБА_8 . Крім того, в апеляційному суді свідок ОСОБА_18 наполягав, що під час перегляду відеозапису він беззастережно впізнав
ОСОБА_8 за вусами чорного кольору через відкрите вікно автомобіля, належного ОСОБА_16 , яким керував ОСОБА_8 . Окрім наведеного свідок зазначив, що слідчий експеримент за його участі проводився у хмарну погоду, тому він не зміг упізнати особу.
Свідок ОСОБА_19 показав про те, що під час відпрацювання записів
з камер відеоспостереження він бачив на них автомобіль ОСОБА_16 ,
який заїжджав на автомийку ОСОБА_8 , а через 40 хвилин виїхав, але вже
під керуванням ОСОБА_8 .
Вказані обставини не були ретельно проаналізовані апеляційним судом, а надані стороною обвинувачення докази за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 
не були оцінені у своїй сукупності.
Отже, апеляційний суд, дослідивши наявнідокази за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 , не проаналізував як кожен з них окремо, так і у їх сукупності,
не перевірив обґрунтованість доводів прокурора, не дав відповідей на них
та не спростував їх належним чином, не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою. При цьому їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких має відповідати ст. 94
КПК України.
Таким чином, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності
з вимогами ст. 438 ч. 1 пунктами 1, 2 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
Доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 405 КПК України, оскільки судові дебати було проведено без участі потерпілої ОСОБА_7 
та її представника ОСОБА_17 є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 і ОСОБА_17 були обізнані про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 апеляційним судом, брали участь у судових засіданнях та повідомлялися про їх відкладення. ОСОБА_17 згідно з його
ж клопотанням було забезпечено можливість прийняти участь у судовому засіданні 03 лютого 2025 року в режимі відеоконференції, однак він не вийшов на зв`язок. Проти проведення апеляційного розгляду без їх участі інші учасники судового провадження не заперечували. Крім того, участь ОСОБА_7 і ОСОБА_17 
в апеляційному розгляді відповідно до ст. 405 КПК України не була обов`язковою.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду в частині залишення без зміни вироку місцевого суду про виправдання ОСОБА_8 за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню частково.
При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене вище, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України
та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
У разі, якщо за результатом нового апеляційного розгляду суд дійде висновку
про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 115 ч. 2 пунктами 6, 13 КК України за вказаним вище епізодом обвинувачення, апеляційному суду необхідно врахувати та оцінити доводи прокурора щодо покарання при призначенні ОСОБА_8 покарання.
Враховуючи, що в цьому кримінальному провадженні судові рішення в частині засудження ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України за епізодом вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 не скасовуються, вони набрали законної сили і ОСОБА_8 відбуває призначене йому покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 433 ч. 3 КПК України не вбачає підстав для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу при скасуванні ухвали апеляційного суду в частині залишення без зміни вироку місцевого суду про виправдання ОСОБА_8 
за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 і призначення в цій частині нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині залишення без зміни вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 12 липня 2023 року про виправдання ОСОБА_8 
за епізодом умисного вбивства ОСОБА_16 скасувати і в цій частині призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У решті ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3