Справа № 352/664/25 
Провадження № 22-ц/4808/1047/25 
Провадження № 22-ц/4808/1048/25 
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                        Пнівчук О.В.
суддів:                        Бойчука І.В., Луганської В.М.
з участю секретаря         Струтинської Д.В.,                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дворський Віталій Михайлович на рішення Тисменицького районного суду від 13 травня 2025 року та на додаткове рішення Тисменицького районного суду від 26 травня 2025 року, в складі судді Гриньків Д.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 травня 2024 року в с. Угринів по вул. Калуське шосе, 18 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВМW» д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . У свою чергу водій автомобіля Volkswagen н.з. НОМЕР_2 скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 ? ОСОБА_5 , котрим керував ОСОБА_2 , чим завдав йому механічних пошкоджень. 
Поки вина ОСОБА_1 у даній ДТП не була встановлена судовим рішенням, позивач як водій пошкодженого авто та представник потерпілого (власника автомобіля) за довіреністю міг звернутися тільки до страхової компанії, котра має договірні зобов`язання з ОСОБА_3 , що безпосередньо скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_4 , котрим керував позивач. Враховуючи те, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, ОСОБА_2 звернувся із заявою до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди. Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу №32.06.2024 від 04.07.2024 вартість матеріального збитку становить 40 187,22 грн, вартість відновлювального ремонту - 70026,54 грн. Позивач поніс також витрати на послуги з евакуації автомобіля в розмірі 3 000 грн, однак МТСБУ відмовило йому у виплаті страхового відшкодування.
Згідно акту виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля від 05.07.2024 року загальна вартість такого становить 109 500 грн. Станом на 05.07.2024 року автомобіль був відремонтований та 25.07.2024 року переоформлений на ОСОБА_7 .
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.09.2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУПАП, та на підставі ст.38 КУПАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
13.11.2024 року позивач звернувся із заявою до ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з приводу страхового відшкодування, однак позивачу було повідомлено про необхідність надати транспортний засіб RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_5 для огляду представнику товариства. Станом на момент надання відповіді на адвокатський запит транспортний засіб RENAULT KOLEOS днз. НОМЕР_6 не був наданий для огляду представнику товариства, розмір збитків страховиком не визначався. Однак, жодного запиту з проханням надати транспортний засіб для огляду ОСОБА_7 не отримувала. Дане авто було надано для огляду оцінювачу ОСОБА_8 , котрого визначило МТСБУ, та розмір завданих збитків, вартість відновлювального ремонту уже було визначено, про що ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було повідомлено.
07 березня 2025 року ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надіслало ОСОБА_2 письмову відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із невиконанням п. 37.13. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV», який був чинним на момент укладення договору. Однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 у своєму зверненні повідомив страхову компанію про всі деталі даної справи, вказані вище, та надав всі документи. Крім цього, ОСОБА_2 було понесено витрати у зв`язку із виготовленням звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 6000 грн.
Позивач просив стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 43187,22 грн та з ОСОБА_2 75312,78 грн матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Тисменицького районного суду від 13 травня 2025 рокупозов ОСОБА_2 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 38 396, 95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 29 839, 32 грн. 
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 392,44 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 304,97 грн та 1 510, 75 грн витрат пов`язаних із виготовленням звіту про оцінку вартості матеріального збитку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 501, 60 грн.
Додатковим рішенням Тисменицького районного суду від 26 травня 2025 року стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 понесених витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 920, 43 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 046, 75 грн.
Не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Дворський В.М. подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Представник апелянта зазначив, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції стягнув з відповідачів по справі в сукупності 68 236, 27 грн. Однак, станом на 31.05.2024, тобто на дату події ДТП у відповідача ОСОБА_1 був діючий поліс цивільно-правової відповідальності (далі за текстом - поліс ОСЦПВВНТЗ), забезпечений СК ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з лімітом відповідальності по матеріальній шкоді 160 000,00 грн, що встановлено судом першої інстанції. Отже, стягуючи з ОСОБА_1 кошти на відшкодування шкоди внаслідок ДТП в межах діючого ліміту забезпеченого полісу ОСЦПВВНТЗ суд першої інстанції істотно порушив принцип правової визначеності та мету страхування. 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_1 кошти на відшкодування матеріальної шкоди 29 839, 32грн при достатності коштів страхової виплати в межах ліміту за полісом ОСЦПВВНТЗ в сумі 160 000,00грн. Тому, при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції порушено чинні норми матеріального права ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Тобто, судом першої інстанції залишено поза увагою, що вищим актом цивільного законодавства визначено, що тільки при недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди, тобто при виході за межі ліміту страхової виплати саме тільки тоді виплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), а не інакше. Крім того, судом першої інстанції порушено норми матеріального права п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (чинного на час ДТП 31.05.2024 у спірних правовідносинах), встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судом першої інстанції не враховано практику Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постановах ВП ВС №755/18006/15-ц, від 04.07.2018, №147/66/17 від 14.12.2021, №233/3870 /23 від 06.11.2024, №712/9328/21 від 20.08.2024, №752/16797/14-ц від 27.03.2019, №523/9076/16-ц від 17.04.2018.
Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про придбання позивачем запасних частин до автомобіля (накладні на отримання товару); розрахункові документи, які б свідчили про оплату запасних частин (фіскальні чеки); реєстраційні документи підприємницької діяльності того, хто здійснював ремонт автомобіля (Виписка/Витяг з ЄДРУ, Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, документ про податковий статус тощо); доказів наявності матеріальної бази СТО, де проводився ремонт автомобіля (Договір оренди приміщення тощо), а тому судом першої інстанції не взято до уваги наданий позивачем акт виконаних робіт від 05.07.2024 згідно якого вартість робіт ніби склала 109 500,00грн. І як наслідок судом не з`ясовувалося здійснення оплати вартості відновлювального ремонту в сумі 109 500,00 грн. Так само, надана позивачем копія товарного чеку від 05.07.2024 про нібито оплату ФОП ОСОБА_9 готівкою коштів в сумі 109 500 грн є незаконним та безпідставним, оскільки в Україні встановлено обмеження на готівкові розрахунки до 50 000,00 грн, а на офіційному сайті Головного Управління ДПС у Львівській області за електронною адресою: https://v.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/524162.html є роз`яснення про діючі готівкові обмеження в Україні, де зазначено, що гранична сума розрахунків готівкою між фізичною особою та юрособою чи ФОП протягом одного дня складає 50 000 грн. Отже факт проведення ремонтних робіт на суму 109 500,00 грн суд поставив під сумнів, а тому до уваги і не взяв, що вказує на те, що позивачем оплату належними та допустимими доказами не доведено.
Просив рішення Тисменицького районного суду від 13.05.2025 в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмір 29 839, 32 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 29 839, 32грн відмовити. 
Додаткове рішення Тисменицького районного суду від 26.05.2025 в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 046,75 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовити. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Рубцова К.В. зазначила, що не погоджуються з доводами апеляційної скарги.
Зокрема зазначили, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно з п. 32.7 ст. 32 цього Закону шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. 
Крім того, суд першої інстанції послався на актуальну судову практику та зазначив, що відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 20.11.2024 року у справі № 756/2755/22, колегія суддів вважала правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з винуватця ДТП різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (тобто без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховою виплатою за європротоколом (див. близький за змістом висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц). Інакше кажучи, винуватець ДТП має відшкодувати потерпілому різницю між вартістю ремонту автомобіля потерпілого без урахування коефіцієнта фізичного зносу пошкоджених деталей і сумою страхової виплати за європротоколом.
Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 вищевказаного Закону).
Так, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22), а також вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29).
Отже, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, з урахуванням розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, та який має бути виплачений страховиком, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
З поданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, №32-06-2024 від 04.07.2024 року вбачається, що вартість матеріального збитку становить 40 187, 22 грн, вартість відновлювального ремонту – 70 026, 54 грн.
В той же час, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яка завдана позивачу, суд першої інстанції врахував наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку, згідно з яким вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу становить 38 396,95 грн, врахувавши при цьому допущену у звіті помилку при обрахунку виходячи із даних, зазначених в ремонтній калькуляції 32/24, доданої до звіту.
Зокрема, як вбачається з ремонтної калькуляції, вартість необхідних для ремонту матеріалів становить 12 556,41 грн, що складається з вартості матеріалів у розділі фарбування – 11 652,71 грн та малоцінних деталей у сумі 903,70 грн.
Суд зазначив, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу становить 38 396,95 грн, врахувавши при цьому допущену у звіті помилку при обрахунку, а загальна вартість відновлювального ремонту відповідно буде становити 68 236,27 грн.
Таким чином, різниця між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу та страховим відшкодуванням становить 29 839,32 грн, яка і підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 .
При цьому суд першої інстанції не приймав до уваги наданий позивачем акт виконаних робіт від 05.07.2024 року, згідно якого вартість робіт по відновлювальному ремонту склала 109 500 грн, оскільки, на думку суду першої інстанції, саме звіт про оцінку вартості матеріального збитку об`єктивно вказує на розмір завданих позивачу прямих збитків.
Даний акт виконаних робіт на суму 109 500 грн не враховувався при підрахунках та не брався судом першої інстанції при ухваленні рішення взагалі. А тому твердження апелянта про те, що факт проведення ремонтних робіт на суму 109 500,00 грн суд поставив під сумнів, а тому до уваги і не взяв, що вказує на те, що позивачем оплату належними та допустимими доказами не доведено - не заслуговує на увагу, оскільки цей доказ жодним чином не вплинув на результат розгляду даної судової справи та розрахунки грошових сум, що підлягали до стягнення з відповідачів. Відсутність документів у матеріалах справи, на котрих наголошує апелянт, які б свідчили про придбання запасних частин до автомобіля (накладні на отримання товару), зокрема, розрахункові документи, які б свідчили про оплату запасних частин (фіскальні чеки ) та ін. - не спростовує висновків, вказаних у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, виконаного оцінювачем ОСОБА_8 .
Вважає, що рішення суду першої інстанції мотивованим та обґрунтованим з посиланнями на відповідні правові норми; у рішеннях містяться відповіді на головні аргументи сторін; чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну скаргу; рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; у рішеннях обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.
Орієнтовний розрахунок суми судових витрат, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, становить 6000 грн.
Представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Дворський В.М. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Позивач ОСОБА_2  в судове засідання апеляційного суду не з`явився,  на адресу суду представник Рубцова К.В. надіслала заяву про розгляд справи без участі позивача  ОСОБА_2  та його представника. 
Представник ПАТ «УСК «Княжа Віенна Іншуранс Груп» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак суд, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України дійшов висновку про розгляд справи за відсутності осіб які не з`явилися, однак належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, з урахуванням розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, та який має бути виплачений страховиком, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом встановлено, що відповідно до довіреності від 24.06.2024 року ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , які діють самостійно один від одного щодо користування, розпорядження та експлуатації транспортного засобу RENAULT KOLEOS, реєстраційний номер НОМЕР_7 як на території України так і за її межами.
Згідно довіреності від 9 січня 2025 року громадянка ОСОБА_7 уповноважила громадянина України ОСОБА_2 щодо користування, розпорядження та експлуатації транспортного засобу Renault Koleos 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 .
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №585714 від 31.05.2024 року: 31 травня 2024 року о 17 год. 16 хв. в с. Угринів по вул. Калуське шосе, 18, водій автомобіля Volkswagen д.н.3. НОМЕР_8 - ОСОБА_3 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT KOLEOS реєстраційний номер НОМЕР_7 , який зупинився попереду та отримав механічні пошкодження.
17.06.2024 до МТСБУ звернувся ОСОБА_2 з повідомленням про ДТП, яка сталась 31.05.2024 року по вул. Калуське шосе, с. Угринів, Тисменицький район Івано-Франківська область за участю водія транспортного засобу Фольксваген СС з номерним знаком, НОМЕР_9 ОСОБА_3 (наявність поліса ОСЦПВВНТЗ№: зазначено посвідчення (учасника бойових дій, інваліда війни, інваліда першої групи) та водія транспортного засобу Рено колеос з номерним знаком, НОМЕР_7 ОСОБА_2 (поліс ОСЦПВВНТЗ № 215983675 термін дії з 29.07.2023 р. по 28.07.2024 р. виданий ПрАТ «СК ЄВРОІНС Україна»), власником даного автомобіля є ОСОБА_10 . Особа, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення: ОСОБА_3 .
Постановою Тисменицького районного суду від 26.08.2024 року у справі N?352/1632/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП постановлено закрити. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.09.2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, та на підставі ст.38 КУПАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
ОСОБА_2 25.06.2024 року звертався до оцінювача ОСОБА_8 з заявою про визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Renault Koleos реєстраційний номер НОМЕР_10 .
Згідно даних ремонтної калькуляції №32/24 від 04.07.2024 року транспортного засобу Renault Koleos AT8486 HP, вартість ремонту останнього складає 70 026,54 грн.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу RENAULT KOLEOS д.н.з. НОМЕР_11 від 04.07.2024 року, власником якого є ОСОБА_10 , який виконав підприємець ОСОБА_8 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 40 187,22 грн, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля Renault Koleos реєстраційний номер НОМЕР_7 складає 70 026,54 грн. 
Згідно акту виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля Renault Koleos НОМЕР_12 , виконавцем яких є підприємець ОСОБА_9 , загальна вартість якого, з урахуванням деталей, що належало замінити, переліку робіт по ремонту та матеріалів становить 109500 грн.
ОСОБА_2 звернувся з заявою до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з метою надання відповіді щодо здійснення страхового відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, яка трапилася 31.05.2024 року в с. Угринів по вул. Калуське шосе.
З відповіді ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 28.01.2025 року адвокату Рубцовій К.В. вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 31.05.2024 року забезпечена у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АP-3812850. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 320 000,0 грн, за шкоду, заподіяну майну - 160000 грн, розмір франшизи - 0,00 грн. З метою врегулювання заявленої події та визначення розміру належного страхового відшкодування, 13 листопада 2024 року товариством направлено відповідний запит ОСОБА_7 з проханням надати транспортний засіб Renault Koleos AT9570IC для огляду представнику товариства. Станом на дату надання відповіді на запит адвоката вказаний транспортний засіб не був наданий для огляду представнику товариства, розмір збитків страховиком не визначався.
07 березня 2025 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надіслала ОСОБА_11 лист про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування по даному випадку, у зв`язку із невиконанням ст. 33.3. Закону та ненаданням для огляду пошкодженого транспортного засобу страховику.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (надалі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Так, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
За приписами ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Суд першої інстанції обґрунтованого виходив з того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Так стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 38 396 грн 95 коп.
Безпідставними є посилання апеляційної скарги на необхідність стягнення страхового відшкодування виключно з страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки матеріальна шкода 29 839, 32 грн, стягнена з відповідача, відповідає межам ліміту за полісом ОСЦПВВНТЗ в сумі 160 000,00 грн. 
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №32-06-2024 вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу становить 38 396,95 грн.
Суд обґрунтовано, зобов`язав страхову компанію здійснити виплату страхового відшкодування без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запчастини. Оскільки, страховик не зобов`язаний відшкодовувати різницю між реальною вартістю ремонту (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, враховуючи вартість відновного ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, які підлягають заміні, навіть, навіть якщо сума зазначених збитків є меншою за ліміт страхової виплати. 
Отже, ОСОБА_1 як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів на обґрунтування розміру матеріальної шкоди є необґрунтованими. Суд першої інстанції обґрунтовано врахував наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку, згідно з яким вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу становить 38396,95 грн, врахувавши при цьому допущену у звіті помилку при обрахунку виходячи із даних, зазначених ремонтній калькуляції 32/24, доданої до звіту. При цьому суд не взяв до уваги наданий акт виконаних робіт від 05.07.2024, згідно якого вартість робіт склала 109500 грн, оскільки саме звіт про оцінку об`єктивно вказує на розмір завданих позивачу прямих збитків.
Розрахунки страхового відшкодування та загальної вартість відновлювального ремонту в розмірі 68236,27 грн відповідають матеріалам справи, контррозрахунку чи висновків експерта про те, що вказані розрахунки є неправильними, сторона відповідача суду не надала. Також клопотань про проведення судової експертизи представник відповідача не заявляв в апеляційному суді.
Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення вартості фізичного зносу на запчастини є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання про стягнення із відповідачазавданої майнової шкоди у вигляді вартості фізичного зносу на запчастини, суд першої інстанції, надав належну оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на правову допомогу адвоката в суді першої інстанції слід зазначити наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача просила стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 24 600,00 грн. При цьому представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дворський В.М. подав заяву про зменшення витрат на правничу допомогу. 
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката, сторона позивача подала договір про надання правничої допомоги та представництва від 12.11.2024 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Рубцовою К.В.; акт виконаних робіт №1 від 13.05.2025 року, ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1095976 до договору б/н від 12.11.2024 року; посвідчення адвоката України.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Колегія суддів, аналізуючи надані стороною докази понесення витрат на правничу допомогу приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно врахував характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, що сторона позивача понесла витрати з професійної правової допомоги, а оскільки позов задоволено частково, відтак судом першої інстанції обґрунтовано встановлено витрати, що підлягають компенсації, в розмірі 3046,75 грн, які слід стягнути з ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без зміни. 
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дворський Віталій Михайлович, залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 13 травня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду від 26 травня 2025 року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду складено 22 вересня 2025 року.

Головуюча                                                                О.В. Пнівчук
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       В.М. Луганська