ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р. 	Справа № 520/8043/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., повний текст складено 05.06.25  по справі № 520/8043/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, пенсійний орган), в якому просить суд:
визнати протиправним і скасувати рішення заступника начальника відділу перерахунків пенсій № 3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії № 204050003480 від 04.02.2025 ОСОБА_1 , в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон України № 889-VIII);
визнати протиправним та скасувати рішення начальника відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Донецькій області № 204050003480 від 13.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи державним службовцем;
зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи в податкових органах: з 26.04.1994 по 09.05.1994 – 0 років 0 місяців 13 днів; з 10.05.1994 по 25.11.1996 - 2 роки 6 місяців 15 днів; з 26.11.1996 по 14.01.1997 – 0 років 1 місяць 18 днів; з 15.01.1997 по 31.07.2002 – 5 років 6 місяців 16 днів; з 30.12.2005 по 17.08.2008 – 2 роки 7 місяців 17 днів; з 18.08.2008 по 13.03.2012 – 3 роки 6 місяців 25 днів; з 14.03.2012 по 30.06.2013 – 1 рік 3 місяці 16 днів; з 01.07.2013 по 24.06.2014 – 0 років 11 місяців 23 дні; з 25.06.2014 по 19.11.2014 – 0 років 4 місяці 24 дні; з 20.11.2014 по 17.06.2015 – 0 років 6 місяців 27 днів; з 18.06.2015 по 18.04.2017 – 1 рік 10 місяців 0 днів; з 19.04.2017 по 27.09.2018 – 1 рік 5 місяців 8 днів; з 28.09.2018 по 20.08.2019 – 0 років 10 місяців 22 дні; з 21.08.2019 по 24.09.2020 – 1 рік 1 місяць 3 дні; з 25.09.2020 по 04.02.2021 – 0 років 4 місяці 9 днів; з 05.02.2021 по 03.01.2023 – 1 рік 10 місяців 28 днів; з 04.01.2023 по 31.12.2024 – 1 рік 11 місяців 27 днів, та у відділенні Державного казначейства в Барвінківському районі Харківської області з 23.12.2002 по 29.12.2005 – 3 роки 0 місяців 6 днів;
зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно з Законом України № 889-VIII, нарахувати та виплачувати пенсію за віком із розрахунку 90 % загальної суми доходів, без обмеження її максимального розміру, відповідно довідок про складові заробітної плати вих. № 22-х-20-40-10-02-11 від 27.01.2025 та вих. № 23-х-20-40-10-02-11 від 27.01.2025 про оклад, ранг, вислугу та премії, видані ГУ ДПС у Харківській області, на загальну суму 38 915.89 грн, починаючи з 28.01.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято протиправні рішення № 204050003480 від 04.02.2025 та № 204050003480 від 13.02.2025 про відмову їй в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України № 889-VIII, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи державним службовцем. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено  частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04.02.2025 № 204050003480 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 13.02.2025 № 204050003480 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2025 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058-ІV) на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 18.03.2020. Позивач 28.01.2025 та 07.02.2025 зверталася до ГУ ПФУ в Харківської області з заявою про призначення/перерахунок пенсії, а саме: «Перехід на інший вид пенсії – на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII. За результатами опрацювання заяв позивача про призначення / перерахунок пенсії, ГУ ПФУ в Донецькій області винесено рішення від 04.02.2025 № 204050003480 та 13.02.2025 № 204050003480 про відмову в перерахунку пенсії про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII. Відповідач зазначив, що, оскiльки посадовим особам податкової iнспекцiї згiдно статті 343 Податкового кодексу України (далі – ПК України) присвоюються спецiальнi звання i вiдповiдно цi посади не належать до посад, вiднесених до категорiй посад державних службовцiв, визначених статтею 25 Закону України № 3723-XII, позивач не має необхідного стажу державної служби. Зазначає, що оскільки законодавець не вніс відповідні зміни саме до статті 25 Закону України № 3723-XII, застосування до осіб, які працювали в податкових та митних службах, права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV, що вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами.
28.01.2025 та 07.02.2025 ОСОБА_1 зверталася до органів Пенсійного фонду України з заявами про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII.
Заяви позивача про перехід на інший вид пенсії за принципом екстериторіальності були розглянуті ГУ ПФУ в Донецькій області та прийнято відповідні рішення № 204050003480 від 04.02.2025 та № 204050003480 від 13.02.2025 про відмову в переведенні позивача з пенсії за віком згідно Закону України № 1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України № 889-VIII, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.
Зазначені рішення обґрунтовані тим, що згідно трудової книжки позивача остання в період з 26.04.1994 по 31.07.2002 та з 30.12.2005 по 04.02.2021 працювала в органах Державної податкової служби України. Однак, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах у період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Отже, оскільки станом на 01.05.2016 позивач має менше як 20 років стажу роботи, відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII.
Вважаючи протиправними рішення відповідача № 204050003480 від 04.02.2025 та № 204050003480 від 13.02.2025 про відмову в переведенні позивача з пенсії за віком згідно Закону України № 1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України № 889-VIII, позивач звернулася з відповідним позовом до суду задля оскарження в судовому порядку зазначених рішень.
Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належну оцінку заявам позивача про призначення пенсії від 28.01.2025 та від 17.02.2025 та доданим до них документам, зокрема, щодо наявності в позивача стажу роботи на посадах державної служби та щодо зарахування відповідних періодів роботи позивача на державній службі (в податкових органах) згідно трудової книжки. Суд зазначив, що з урахуванням обставин цієї справи, враховуючи межі позовних вимог, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2025 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII, з урахуванням висновків суду в даній справі. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідачем при перевірці документів позивача не було надано належну оцінку її періодам роботи, що мають бути зараховані до стажу позивача на посадах державної служби, то вимоги про зарахування спірних періодів роботи до відповідного стажу позивача є передчасними та питання щодо зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, має вирішуватися ГУ ПФУ в Донецькій області (як органом, що визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII) при повторному розгляду відповідної заяви позивача, з урахуванням висновків суду. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наразі відсутні підстави вважати, що після призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України № 889-VIII в іншому розмірі, ніж 90 % загальної суми доходів, або з обмеженням її максимальним розміром, або без урахування довідок про складові заробітної плати вих. № 22-х-20-40-10-02-11 від 27.01.2025 та вих. № 23-х-20-40-10-02-11 від 27.01.2025 про оклад, ранг, вислугу та премії, виданих ГУ ДПС у Харківській області, оскільки відповідна пенсія позивачу ще не призначена та її виплата позивачу не здійснювалася.
Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 46 Конституції України зазначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 5 Закону України № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ст. 45 Закону України № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі – Закон України № 889-VIII), де в ст. 90 зазначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.
Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Приписами п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Відповідно до ст. 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі по тексту - Порядок № 229).
Пунктом 4 Порядку № 229 встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України № 889-VIII.
Приписами ст. 46 Закону України № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Нормою п. 6 Порядку № 229 визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України № 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону.
Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, враховуючи наведене вище, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу», є досягнення такими особами певного віку та наявність відповідного страхового стажу. При цьому, зазначений вік визначається положеннями статті 26 Закону України № 1058-IV.
Тобто, до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 відповідно до ст. 90 Закону України № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України № 1058-IV.
Водночас, колегія суддів зазначає, що законодавством визначені умови за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII.
Приписами п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, а саме щодо віку, стажу державної служби або стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців.
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.07.2018 по справі № 569/350/17, від 03.07.2018 по справі № 586/965/16-а, від 10.07.2018 по справі № 591/6970/16-а, від 17.05.2021 у справі № 607/5615/17.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком згідно Закону України № 1058-IV.
Згідно з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 23.07.1981, вбачається, що вона проходила службу в органах податкової служби:
- 26.04.1994 - 09.05.1994 - старший державний податковий інспектор відділу оподаткування підприємств Державної податкової інспекції Барвінківської районної державної адміністрації;
- 10.05.1994 - 25.11.1996 - головний бухгалтер Державної податкової інспекції Барвінківської районної державної адміністрації;
- 26.11.1996 - 14.01.1997 - виконуючий обов`язки головного бухгалтера Державної податкової адміністрації Барвінківського району, Барвіиківсько - Близнюківської міжрайонної державної податкової адміністрації;
- 15.01.1997 - 31.07.2002 - головний бухгалтер Барвіиківсько - Близнюківської міжрайонної державної податкової адміністрації, Барвінківскої міжрайонної державної податкової інспекції;
- 23.12.2002 - 29.12.2005 - спеціаліст 1 категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Державного казначейства у Барвінківському районі;
- 30.12.2005 - 17.08.2008 - державний податковий інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції;
- 18.08.2008 - 13.03.2012 - старший державний податковий інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції у Харківській області, Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби;
- 14.03.2012 - 30.06.2013 - старший державний податковий інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби, Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області;
- 01.07.2013 - 24.06.2014 - старший державний інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області;
- 25.06.2014- 19.11.2014 - старший державний ревізор – інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області;
- 20.11.2014 - 17.06.2015 - головний державний ревізор – інспектор Барвінківського          відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області;
- 18.06.2015- 17.02.2016 - головний державний ревізор – інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області;
- 18.02.2016- 07.04.2016 - головний державний ревізор – інспектор Барвінківського          відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області;
- 08.04.2016 - 18.04.2017 - головний державний ревізор - інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області;
- 19.04.2017-27.09.2018 - головний державний інспектор Барвінківського відділення Ізюмської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області;
- 28.09.2018 -20.08.2019 -державний інспектор Барвінківської державної податкової інспекції Ізюмського управління Головного управління ДФС у Харківській області;
- 21.08.2019 - 24.09.2020 - державний інспектор Барвінківської державної податкової інспекції Ізюмського управління Головного управління ДПС у Харківській області;
- 25.09.2020 - 04.02.2021 - державний інспектор Барвінківської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Харківській області;
- 05.02.2021 -03.01.2023 - державний інспектор Барвінківської державної податкової інспекції Головного управління ДІІС у Харківській області;
- 04.01.2023 - 31.12.2024 - старший державний інспектор Барвінківської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Харківській області.
Зі змісту оскаржуваних у даній справі рішень ГУ ПФУ в Донецькій області № 204050003480 від 04.02.2025 та № 204050003480 від 13.02.2025 судом встановлено, що підставою для відмови в переведенні позивача на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» є відсутність стажу державної служби, передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу».
З дослідженої судом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.08.2008 судом встановлено, що позивач працювала в податкових органах з 26.04.1994.
Однак, зазначені періоди роботи позивачці не зараховано до стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За обґрунтуваннями відповідача, викладеними в оскаржуваних у даній справі рішеннях, періоди роботи позивача в податкових органах не зараховані, оскільки посадовим особам податкової iнспекцiї згiдно статті 343 ПК України присвоюються спецiальнi звання i вiдповiдно цi посади не належать до посад, вiднесених до категорiї посад державних службовцiв, визначених статтею 25 Закону України № 3723-XII, тому позивач не має необхідного стажу державної служби.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вже згаданої вище норми п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII стаж державної роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283) регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) (в тому числі): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
У додатку до Порядку № 283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.
Зокрема, згідно з додатком до Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби та на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про Державну податкову службу в Україні» (далі – Закон України № 509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України № 509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Частиною 7 ст. 15 Закону України № 509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону України № 509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Окрім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 № 5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі «Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу».
Відповідно до п. 342.4 ст. 342 ПК України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Приписами п. 343.1 ст. 343 ПК України унормовано, що посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання.
Відповідно до п. 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Судом встановлено, що позивач прийняла присягу державного службовця (10.05.1994), їй присвоювалися ранги державного службовця та спеціальні звання в період з 26.04.1994 по 31.12.2024.
Крім того, стаж державної служби позивача підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки Головного управління ДПС України у Харківській області від 27.01.2025 № 22-Х-20-40-10-02-11 про складові заробітної плати для державного службовця, відповідно до якої ОСОБА_1 станом на січень 2024 нарахована надбавка за 6 ранг державного службовця та надбавка за вислугу років у розмірі 50% за стаж державної служби 30 роки .
Наявність у позивача права для переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до положень Закону України «Про державну службу» підтверджується також довідкою Головного управління ДПС України у Харківській області від 05.02.2025 № 39/Х/20-40-11-16, відповідно до якої, станом на 31.12.2024 (дату припинення державної служби та звільнення з посади) стаж державної служби ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 складає 30 років 03 місяці 15 днів. 
У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі № 539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст. 344 ПК України та Порядку № 283.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а, від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 19.12.2023 у справі № 600/947/23-а посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ.
З огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в зазначених постановах Верховного Суду, які є релевантними до спірних відносин у даній справі.
Таким чином, доводи скаржника про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, - є необґрунтованими.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем не надано належну оцінку заявам позивача про призначення пенсії від 28.01.2025 та від 17.02.2025 та доданим до них документам, зокрема, щодо наявності в позивача стажу роботи на посадах державної служби та щодо зарахування відповідних періодів роботи позивача на державній службі (в податкових органах) згідно трудової книжки.
За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 204050003480 від 04.02.2025 та №204050003480 від 13.02.2025 є протиправним та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Підстав для скасування судового рішення в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.
Апеляційна скарга не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд      

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 по справі № 520/8043/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий