ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 вересня 2025 року           справа №360/551/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 360/551/25 (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом адвоката Яковенко Оксани Григорівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

Адвокат Яковенко Оксана Григорівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якій позивач просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2025 щомісячної пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2025, шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий у АТ “Ощадбанк” (Луганська філія) НОМЕР_1 ; ІПН НОМЕР_2 ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, зокрема витрати на правничу (правову) допомогу адвоката у сумі 6000,00 грн та суму сплаченого судового збору – 1937,92 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком з 12.11.2019, виплату якої було припинено з 01.01.2025.
Позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України з питанням щодо поновлення виплати пенсії за № ВЕБ-12001-ФС-25-002891 (зареєстровано в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області за № 96/Л-1200-25 та 14.01.2025), на яке отримала відповідь за № 328-96/Л-02/8- 1200/25 про те, що виплату пенсії з 01.01.2025 позивачу призупинено відповідно до інформації органів соціального захисту населення щодо зняття з обліку довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вибув в інший район).
Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернулась до суду.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 360/551/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2025 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.01.2025.                                        Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.      
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву.   
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, як внутрішньо переміщена особа, з 03.06.2019.  
Згідно із довідкою від 08.04.2021 № 9305000352268 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування позивача є: АДРЕСА_2 .
На лист відповідача від 24.12.2024 № 1200-0403-6/32869 Департаментом соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації листом від 27.12.2024 №4/5240-31 надано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у Луганській області щодо дійсності довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб станом на 25.12.2024, зокрема щодо ОСОБА_1 , відповідно до якої позивач знята з обліку 17.11.2022 та вибула в інший район. 
З 01.01.2025 ОСОБА_1 було призупинено нарахування та виплату пенсії відповідно до вищевказаної інформації органів соціального захисту населення щодо зняття з обліку довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вибув в інший район), що не заперечують сторони по справі. 
06.01.2025 ОСОБА_1 звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із зверненням ВЕБ-12001-Ф-С-25-002891 від 06.01.2025, яке зареєстровано в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Луганській області за №96-Л-1200- 25 від 07.01.2025, відповідно до якого просила повідомити підстави затримки пенсії. 
Листом від 14.01.2025 №328-96/Л-02/8-1200/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганської області повідомило позивача, що виплату пенсії з 01.01.2025 позивачу призупинено відповідно до інформації органів соціального захисту населення щодо зняття з обліку довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (вибув в інший район).
Рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не приймалось, що не заперечується останнім.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно із частиною першою статті 47 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України “Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин”;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою цієї статті передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статті 46 цього Закону. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
За змістом наведеної норми випадки, за яких може бути припинено виплату пенсії, можуть бути передбачені виключно законом.
Водночас таке припинення можливе виключно на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 236/2495/17).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Порядок призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам визначено постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 та від 08.06.2016 № 365. 
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” призначення, відновлення та продовження виплати пенсії (щомісячного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.
Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, передбачено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Суд вважає за необхідне зауважити, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, відповідачем припинено виплату пенсії позивачеві з підстав не підтвердження дії довідки внутрішньо переміщеної особи, без прийняття відповідного рішення.
Суд зазначає, що норми статті 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” не містять такої підстави припинення виплати пенсії як не підтвердження дії довідки внутрішньо переміщеної особи. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень статті 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Отже, посилання відповідача в обґрунтування припинення виплати пенсії на норми Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема, у зв`язку з не підтвердженням дії довідки внутрішньо переміщеної особи є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.
Оскільки судом встановлено, що відповідач припинив виплату пенсії позивачу без прийняття окремого рішення та встановлених законом підстав, суд вважає, що відповідач діяв не у спосіб, встановлений Законом № 1058-IV.
Згідно зі статтею 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Пунктом 14-4 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” зі змінами встановлено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Суд зазначає, що доводи відповідача про поновлення пенсії за умови особистого звернення позивача до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою із зазначенням інформації про одержання/неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації та необхідними документами: паспортом громадянина України; документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; чинною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з реєстрацією фактичного місця проживання на території, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, є безпідставними, оскільки пенсію позивачу припинено не з підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058-IV.
Суд також зазначає, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні гарантується Законом України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, відповідно до якого ніхто не може позбавляти його права на отримання призначеної йому пенсії за віком.
Згідно із частиною другою статті 2 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного фонду України на території України.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. 
Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 360/551/25 - залишити без задоволення.                                                         
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 360/551/25 - залишити без змін.                                                                             
Повне судове рішення складено 11 вересня 2025  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін
Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук
                                                                                                               І.В. Геращенко