ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8523/25 Справа № 182/4504/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року                                                                 
        Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

     розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К. на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 22 травня 2015 року між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було підписано заяву № б/н з метою отримання банківських послуг, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписання даної заяви підтверджує факт, що відповідач повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. На підставі договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом, який в подальшому було збільшено. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановлені кредитним договором терміни відповідач не виконував, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2023 року виникла заборгованість в розмірі 30 790,88 грн., яка складається з наступного: 25 539,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 251,21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та понесені судові витрати.
22 травня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (у зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 відбулось підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, а також інформацію на іноземній мові.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 10 червня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором № б/н від 22 травня 2015 року в сумі 30 790,88 грн., а також судовий збір у розмірі 2 684 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 4 279,38 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, відповідно змінивши розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 373,02 грн. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в суді першої інстанції в розмірі 4 735,59 грн. та в апеляційному суді в розмірі 4 000,00 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Зазначає, що в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами був ознайомлений та дав згоду відповідач, а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розміру кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту, номеру виданої кредитної картки. Роздруківка з сайту Банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
Банком до позовної заяви додано і копію Паспорту споживчого кредиту за кредитними продуктами: Картка Універсальна, Картка Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC World Black Edition, Картка Visa Signature, Картка MC World Elite, Картка VISA Infinite від 18 червня 2022 року. Однак, сама анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана сторонами значно раніше – 22 травня 2015 року, тобто інформація, зазначена у Паспорті споживчого кредиту не відображає істотні умови кредитного договору, що був укладений позичальником з банком у травня 2015 року та на підставі якого банком нараховувався борг. Доказів того, що зазначений паспорт споживчого кредиту від 18 червня 2022 року є складовою частиною договору про надання банківських послуг від 22 травня 2015 року позивачем не надано і в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку про такий документ взагалі не згадується.
З наданої позивачем копії паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом. Вказаний паспорт споживчого кредиту не містить посилання на конкретний договір, на номер картки або рахунку, який обслуговується.
Надана банком анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 травня 2015 року, що підписана ОСОБА_1 , не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг.
Вимога про стягнення з відповідача договірних відсотків за користування кредитом, за заявлений період, а саме з 01 липня 2022 року по 31 січня 2023 року включно, оскільки до 01 липня 2022 року позивач погашав відсотки за рахунок кредиту і додавав до тіла кредиту, після 31 січня 2023 року припинив нараховувати відсотки, не ґрунтується на відповідному письмовому правочині, оскільки, як зазначалося вище, сама анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 травня 2015 року таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. Позивачем, щомісячно, починаючи з 01 серпня 2015 року і до 01 липня 2022 року, погашалися відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту на загальну суму 11842,96 грн. за вказаний період. Позивачем, починаючи з 12.07.2019 року по 10.12.2022 року включно, щомісячно, крім лютого-травня 2022 року, списувалась і додавалась до витрат кредитних коштів (тіла кредиту) комісія за обслуговування «членський внесок» у розмірі 20 грн. на місяць на загальну суму 760,00 грн. за вказаний період, що підтверджується розрахунком заборгованості та банківською випискою по картці/рахунку. Фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі ще не повернуті.
Представником АТ КБ «ПриватБанк» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначив, що відповідачем та його представником не було надано жодних нових доказів, що спростовують наявність заборгованості відповідача у визначеному позивачем розмірі, а також останні не довели порушення норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції. Зі змісту Анкети - заяви від 22.05.2015року, яку відповідач підписав власноруч, видно, що ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. В даній анкеті - заяві зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання та погоджується з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту Банку.
18.06.2022 року відповідачем був підписаний Паспорт споживчого кредиту (шляхом накладення електронного підпису 18.06.2022 року о 16:47), який є довідкою для споживача про умови кредитування. Паспорт споживчого кредитування містить вичерпну інформації щодо умов кредитування за відповідними кредитними картками. Вказана в Паспорті споживчого кредиту інформація зберігає чинність та є актуальною до 18.06.2042 року. Позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, що підтверджується доказами, наданими Банком та наявними в матеріалах справи.
Твердження сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 не був обізнаний з умовами його кредитування не відповідає дійсності, оскільки відповідач власноруч підписав анкету - заяву від 22.05.2015 року, в якій зазначено, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання та погоджується з його умовами.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 30 790,88 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Судом першої інстанції встановлено, що 22,05.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач виразив згоду на те, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. 
Також позивачем надано Паспорт споживчого кредиту від 18.06.2022 року, який містить підпис ОСОБА_1 .. 
За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 14.02.2015 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 22.05.2015 року у сумі 1 800 грн., максимально ліміт був збільшений 21.08.2021 року до 25 000 грн. та зменшений до 00 грн. 26.12.2022 року. 
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним з ОСОБА_1 , останньому надавались кредитні картки Універсальна 14.02.2015 року зі строком дії до 02/19, 21.12.2015 року зі строком дії до 08/19 кредитна картка Універсальна GOLD 19.06.2019 року зі строком дії до 04/23. 
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 11.06.2023 року складає 30 790,88 грн., з яких: 25 539,67 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 5 251,21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 01.02.2023 року у розмірі 30 790,88 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального і процесуального права .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22.05.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В підтвердження укладання договору позивачем надано копію анкети-заяви від 22.05.2015 року з підписом клієнта, де зазначено його особисті дані; розрахунок заборгованості за договором від станом на 11.06.2023 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність заборгованості за кредитом, а також виписку за договором.
Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів банку. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.
Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. 
Судом першої інстанції зазначені обставини прийнято до уваги та зроблено правильний висновок, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблюєАТ КБ «ПриватБанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В анкеті-заяві від 22.05.2015 року, яку підписав відповідач, наданій банком до суду першої інстанції, розмір процентної ставки не зазначено.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.05.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять особистого підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальника.
Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, відповідають нормам закону. Доводи апеляційної скарги цього також не спростовують.
Крім того витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Умови не містять підпису позивальника ОСОБА_1 ..
Також слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносиндо моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Однак матеріали справи містять підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту від 18.06.2022 року, в якому встановлено розмір процентної ставки для картки Універсальна 42 %, та картки Універсальна GOLD 40,08%.
З надано банком розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами, яку він просить стягнути з ОСОБА_1 почала нараховуватись з 01.10.2022 року, тобто вже після погодження сторонами процентної ставки у паспорті споживчого кредиту від 18.06.2022 року.
Таким чином доводи апелянта щодо непогодження розміру відсотків за користування кредитом спростовуються матеріалами справи. Крім того доводи апеляційної скарги щодо непомірності нарахування відсотків починаючи з 2015 року не беруться до уваги, оскільки як зазначено вище заборгованість по відсоткам, яку банк просить стягнути почала нараховуватись у 2022 році після підписання паспорта споживчого кредиту.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Також судом апеляційної інстанції не приймається до уваги те, що відповідач здійснював погашення кредитної заборгованості з вересня 2023 року по лютий 2024 року, оскільки банк просив сягнути заборгованість станом на 11.06.2023 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь банку.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 30 790,88 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Калініна С.К. залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: