Справа № 348/768/25 
Провадження № 22-ц/4808/1187/25 
Головуючий у 1 інстанції Гундяк Т. Д. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Бойчука І.В., Луганської В.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 04 червня 2025 року, у складі судді Гундяка Т.Д., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позов обґрунтований тим, що 06.02.2022 відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Селфі Кредит» кредитний договір №274246 відповідно до якого отримав кредит у сумі 10000 грн.
Між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 29.02.2024 укладено договір факторингу № 29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників № 2 від 29.02.2024 до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21 340 грн, з яких 10 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 340 грн – сума заборгованості за відсотками.
Також, 20.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №22041-02/2022, який підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого отримав кредит у розмірі 3000 грн. 
Між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК ЄАПБ» 08.12.2022 укладено договір факторингу №08122022. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №08122022 від 08.12.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 519 грн, з яких 3 000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 519 грн – сума заборгованості за відсотками.
Крім того, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем 18.02.2022 укладено кредитний договір №5561959, який підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого отримав кредит у розмірі 2000 грн.. 
Між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем 19.06.2023 укладено договір факторингу № 19062023. Відповідно до Реєстру боржників від 19.06.2023 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 7 094,40 грн, з яких: 2 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 094,40 грн - сума заборгованості за відсотками.
20.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №103739963, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства, сума кредиту 5100 грн. 
16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №16072024. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 до вказаного договору факторингу позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача на суму 3 740 грн, з яких: 3 740 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 0 грн - сума заборгованості за відсотками.
Посилаючись на викладене та те, що відповідач має непогашену заборгованість за вищевказаними договорами в загальному розмірі 41 693,40 грн, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 04 червня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 37 424 грн, а саме: за договором про надання споживчого кредиту №274246 від 06.02.2022 у розмірі 21 340 грн, з яких: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 340 грн - сума заборгованості за процентами; за договором про надання фінансового кредиту №22041-02/2022 від 20.02.2022 у розмірі 5 250 грн, з яких: 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 250 грн - сума заборгованості за процентами; за договором про надання споживчого кредиту №5561959 від 18.02.2022 у розмірі 7 094,40 грн, з яких: 2 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 094,40 грн - сума заборгованості за процентами; за договором про споживчий кредит № 103739963 від 20.12.2021 у розмірі 3 740,00 грн заборгованості за основною сумою боргу.
В задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений судовий збір в сумі 2 717,93 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу. Вважає, що невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, є підставою для скасування рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову також у разі: подання позову одним позивачем до кількох відповідачів; об`єднання суддею в одне провадження кількох однорідних позовних вимог.
Вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону при вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та не мав права постановляти ухвалу про відкриття провадження у справі 07.04.2025. 
До позову додано платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 77686 від 16.08.2024, з якого встановлено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. У той же час, зі змісту позовної заяви та її вимог встановлено, що предметами спору у даній справі є чотири договори: 1. Кредитний договір № 274246 в розмірі 21340 грн., з яких: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11340 грн сума заборгованості за відсотками; 2. Кредитний договір № 22041-02/2022 в розмірі 9519 грн, з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6519 грн - сума заборгованості за відсотками; 3. Кредитний договір № 5561959 в розмірі 7094,40 грн з яких: 2000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5094,40 грн - сума заборгованості за процентами; 4. Кредитний договір № 103739963 в розмірі 3740 грн, з яких: 3740 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу. Дані договори мають різні суми заборгованості та обґрунтовані різними доказами. Тобто позовні вимоги не пов`язані між собою, є різними, а отже позивачем заявлені чотири різних майнових вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. 
Вважає, що за подачу до суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» враховуючи кількість позовних вимог, а саме: стягнення заборгованості за чотирма договорами, позивачу необхідно було сплатити 12112 грн судового збору, тобто за кожну вимогу по 3028, 00 грн. (3028,00 грн * 4 = 12112 грн). Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно оплатити судовий збір на загальну суму 121112,00 грн з урахуванням раніше сплаченої суми. 
Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
Зазначає, що судом не враховано також вимоги норм матеріального права. Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем докази судом не досліджувалися та є недопустимими. Так, в матеріалах цивільної справи та документах наданих позивачем, немає інформації про перерахування з рахунку кредитодавців чи позикодавців на мій рахунок коштів з обов`язковою вказівкою призначення цих коштів, що ці суми надані в рахунок конкретних електронних договорів. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.
Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду законне та обґрунтоване, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.
Зазначає, що позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).
Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи.
По даній справі позивачем подано одну позовну заяву, в якій об`єднано позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за чотирма кредитними договорами, пов`язаних між собою підставою виникнення, а саме: всі чотири правочини укладені з одним відповідачем; право вимоги заборгованості до відповідача за всіма кредитними договорами перейшло до одного позивача; всі позовні вимоги подані одним позивачем до одного й того самого відповідача; всі позовні вимоги мають однорідний характер (стягнення кредитної заборгованості) та регулюються одними і тими ж нормами чинного законодавства України. 
Посилання апелянта на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявними у матеріалах справи кредитними договорами, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. 
Зазначена заборгованість, як і отримання апелянтом кредитних коштів підтверджуються з огляду на наявні докази в матеріалах справи, зокрема розрахунками заборгованості, довідками про перерахування коштів та відповідними копіями вказаних договорів, в яких відображаються всі істотні умови такого виду договору та договорами факторингу з відповідними додатками.
Первісними кредиторами нарахування заборгованості за договорами у вигляді неустойки (штрафу, пені), та передбачені ст. 625 ЦК України – не здійснювалося. Зазначає, що жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Вважає, що обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.        
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, 
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1  виникли правовідносини внаслідок укладення кредитних договорів. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, заборгованість за договорами споживчого кредиту добровільно не погашена. На підставі відповідних договорів факторингу до позивача перейшло право вимоги ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Мілоан» до ОСОБА_1 . 
З вказаним висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частин 3, 4, 6, 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 06.02.2022 було укладено договір про надання споживчого кредиту №274246, який підписано відповідачем 06.02.2022 року о 15:45:02 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно договору, сума кредиту складає 10 000 грн, строк кредиту 30 днів. Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка становить 1,90 % в день у межах строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору, а також знижена процентна ставка становить 1,14 % в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 24 079,41%; за зниженою ставкою 3 483,62%. 
Також, відповідачем 06.02.2022 року о 15:45:02 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №274246 від 06.02.2022 року, з якої вбачається, що сума платежу за розрахунковий період складає 13 420 грн, проценти за користування кредитом складають 3 420 грн, загальна вартість кредиту складає 13 420 грн. До матеріалів позовної заяви позивачем також долучено паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1405 від 14.05.2025 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 06.02.2022 15:47:03 на суму 10 000 грн, номер картки № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 13609839.
29.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.02.2024 до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №274246 від 06.02.2022 в сумі 21 340 грн, з яких 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 340 грн - сума заборгованості за відсотками.
Розрахунком заборгованості за кредитним договором №274246 від 06.02.2022 проценти за договором нараховано за період з 06.02.2022 по 06.06.2022 в розмірі 11 340 грн. 
Також, між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 20.02.2022 укладено договір про надання фінансового кредиту №22041-02/2022 на суму 3 000 грн (п. 1.1), строком на 30 днів тобто до 19.03.2022, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912.5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на мобільний номер телефону відповідача – НОМЕР_2 .
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 14.05.2025, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 20.02.2022 10:55:29 на суму 3 000 грн, номер картки № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 139137292.
Між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем 08.12.2022 укладено договір факторингу № 08122022 за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою) пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08122022 від 08.12.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 519 грн, з яких: 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 519 грн сума заборгованості за відсотками.
Розрахунком заборгованості за кредитним договором №22041-02/2022 від 20.02.2022 проценти за договором за період з 23.03.2022 по 20.06.2022 нараховано у загальній сумі 6 519 грн.
Крім того, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 18.02.2022 укладено договір №5561959 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (С444501), і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 9.6, 10 договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно умов договору, товариство надає клієнту кредит в розмірі 2 000,00 грн, а клієнт зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.4. строк кредиту 360 дні. Відповідно до п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору.
Підтвердженням АТ «ПУМБ» від 23.06.2023 повідомлено ТОВ «Авентус Україна» про зарахуванням 18.02.2022 коштів в сумі 2 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем 19.06.2023 укладено договір факторингу № 19062023, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19062023 від 19.06.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» уклали даний акт про те, що на виконання п. 1.2 договору факторингу №19062023 від 19.06.2023 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Згідно витягу з реєстру боржників № 1 від 19.06.2023 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 7 094,40 грн, з яких: 2 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 094,40 грн - сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 5561959 від 18.02.2022 про надання споживчого кредиту за період з 18.02.2022 по 18.06.2023 заборгованість відповідачем не погашена, залишок заборгованості становить 7 094,40 грн, з яких: 2 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 094,40 грн - сума заборгованості за відсотками.
Між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 20.12.2021 було укладено договір про споживчий кредит № 103739963, згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5 100 грн (п. 1.2.); строком на 30 днів (строк кредитування) (п. 1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 19.01.2022 (п. 1.4.); орієнтовна загальна вартість кредиту: 9 894 грн (п. 1.5.); проценти за користування кредитом та комісії: 317,286% (п. 1.5.); комісія за надання кредиту: 969 грн, (нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово (п.п. 1.5.1.); проценти за користування кредитом: 3 825 грн, (нараховуються за ставкою 2.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) (п. 1.5.2.); стандартна базова процентна ставка 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6.).
Згідно платіжного доручення № 36870828 від 20.12.2021 на платіжну картку № НОМЕР_3 , отримувач ОСОБА_1 , перераховано кошти в сумі 5 100 грн, призначення платежу кошти згідно договору №103739963.
Між ТОВ «Мілоан» та позивачем 16.07.2024 укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та «ТОВ «Мілоан» уклали даний акт про те, що на виконання п. 1.2 договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 10 388 Кбайт, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників.
Згідно Витягу з реєстру боржників від 16.07.2024 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 3 740,00 грн, з яких: 3 740,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 20.12.2021 № 103739963 станом на 14.01.2025 за період з 17.07.2024 по 14.01.2025 заборгованість відповідачем погашена частково, залишок заборгованості становить 3 740,00 грн, з яких: 3 740,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу.
Частиною 1 статті 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовною заявою до одного і того ж відповідача, в якій об`єднано декілька вимог щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, пов`язаних між собою підставою виникнення, однорідністю позовних вимог та поданими доказами.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що безпідставним є посилання відповідача, що позовні вимоги не пов`язані між собою та є різними, а також  не заслуговують на увагу посилання відповідача, що за заявлені чотири різні майнові вимоги мають бути сплачені чотирма судовими зборами по 3 028 грн.
Вказані правочини між ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 вчинено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договори є чинними та підлягають виконанню сторонами.
Безпідставними є твердження відповідача про те, що матеріалах цивільної справи немає інформації про перерахування з рахунку кредитодавців чи позикодавців на рахунок відповідача коштів з обов`язковою вказівкою призначення цих коштів.
Так, згідно платіжного доручення № 36870828 від 20.12.2021 на платіжну картку № НОМЕР_3 , отримувач ОСОБА_1 , перераховано кошти в сумі 5 100 грн, призначення платежу кошти згідно договору №103739963 (а.с. 134).
Підтвердженням АТ «ПУМБ» від 23.06.2023 повідомлено ТОВ «Авентус Україна» про зарахуванням 18.02.2022 коштів в сумі 2 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 58).
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1405 від 14.05.2025 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 06.02.2022 15:47:03 на суму 10 000 грн, номер картки № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 13609839 (а.с. 142).
Натомість, як вірно зазначив суд першої інстанції, посилаючись на ненадання доказів перерахування коштів за кредитними договорами, відповідач ОСОБА_1 не надав виписки по його особовому рахунку банківської карти платіжної картки № НОМЕР_1 , чи довідки про відсутність у нього банківської платіжної картки № НОМЕР_1 , на момент укладення кредитних договорів та здійснення перерахувань коштів.
Таким чином, первісні кредитори свої зобов`язання за договорами виконали у повному обсязі, надали відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами. 
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договорами споживчого кредиту, укладеними з ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «ФК «Інвеструм» ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Мілоан» відповідач не наддав.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання , право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом першої інстанції також встановлено, що за результатами вищевказаних договорів факторингу між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «ФК «Інвеструм» ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Мілоан», позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю, яка виникла за договором за кредитними договорами в розмірі 37 424 грн. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. 
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З урахуванням пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що проценти за 90 днів прострочення за договором №22041-02/2022 від 20.02.2022 нараховані за період з 23.03.2022 по 20.06.2022 у загальній сумі 6 519 грн, відповідно до умов п. 4.3. договору розділу 4 договору «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів», не підлягають до стягнення з відповідача, оскільки такі є видом відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.
Таким чином суд першої інстанції правильно визначив, що зв`язку з неповерненням відповідачем по закінченню строку кредитування кредитних коштів та сплати заборгованості, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №274246 від 06.02.2022 у розмірі 21 340 грн, з яких 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 340 грн - сума заборгованості за процентами; за договором про надання фінансового кредиту №22041-02/2022 від 20.02.2022 у розмірі 5 250 грн, з яких: 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 250 грн сума заборгованості за процентами; за договором про надання споживчого кредиту №5561959 від 18.02.2022 у розмірі 7 094,40 грн, з яких: 2 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 094,40 грн - сума заборгованості за процентами; та договором про споживчий кредит № 103739963 від 20.12.2021 у розмірі 3 740,00 грн заборгованості за основною сумою боргу.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Позивач підтвердив факт укладення кредитних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення заборгованості за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідач суду першої та апеляційної інстанції не надав, також не подав належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 04 червня 2025 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча        О.В. Пнівчук
Судді:        І.В. Бойчук
       В.М. Луганська