УХВАЛА
15 жовтня 2025 року
м. Київ
Справа № 358/1501/15-ц
провадження № 14-60зц25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Мартєва С. Ю.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В., 
перевірила касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року та ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
УСТАНОВИЛА:
1.           У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
2.           Заочним рішенням від 21 жовтня 2015 року Богуславський районний суд Київської області у задоволенні позову відмовив.
3.           Ухвалою від 17 грудня 2015 року Апеляційний суд Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року - без змін.
4.           Ухвалою від 22 листопада 2018 року у справі № 2-917/11 Богуславський районний суд Київської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року відмовив.
5.           Постановою від 06 березня 2019 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 22 листопада 2018 року - без змін.
6.           Постановою від 04 березня 2020 року у справі № 2-917/11 Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 22 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
7.           Ухвалою від 06 липня 2020 року Богуславський районний суд Київської області роз`єднав вимоги, викладені в заяві ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11 та заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц у самостійні провадження.
8.           Ухвалою від 12 серпня 2020 року Богуславський районний суд Київської області визнав неподаною заяву ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року та повернув її заявнику.
9.           Постановою від 10 грудня 2020 року Київський апеляційний суд скасував ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
10.        Ухвалою від 07 червня 2022 року Миронівський районний суд Київської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року відмовив.
11.        Постановою від 23 лютого 2023 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року - без змін.
12.        Постановою від 12 квітня 2024 року Верховний Суд залишив без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року - без змін.
13.        У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, у якій просив переглянути справу № 358/1501/15-ц згідно з його заявою від 07 травня 2024 року. У заяві від 07 травня 2024 року заявник просив поновити строк на оскарження та скасувати постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року і ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, а також просив поновити строк на оскарження заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц і рішення цього ж суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2- 917/11 та їх скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
14.        Ухвалою від 22 січня 2025 року Велика Палата Верховного Суду у прийнятті до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовила та повернула її заявнику разом з доданими матеріалами.
15.        У березні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд її ухвали від 22 січня 2025 року за нововиявленими обставинами, в якій просив прийняти матеріали справи № 358/1501/15-ц до розгляду та переглянути її, відповідно до заяви від 07 травня 2024 року, вимоги якої викладено у пункті 11 цієї ухвали.
16.        Ухвалою від 24 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним визнала неподаною та повернула її заявнику.
17.        У травні 2025 року ОСОБА_1  засобами поштового зв`язкузвернувся до Великої Палати Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив поновити строк на оскарження та скасувати постанову Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року та ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, а також просив поновити строк на оскарження заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц, його скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
18.        Між тим, у своїй касаційній скарзі  ОСОБА_1 посилався на «умисну відмову суддів Верховного Суду від розгляду заявлених вимог, що свідчить про вину суддів у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого ухвалено незаконне судове рішення» і зазначив її підставою перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами, що передбачена пунктом 3 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме - встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
19.        Ухвалою від 23 червня 2025 року Велика Палата Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року та заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року залишила без руху та встановила строк для усунення її недоліків: необхідно було визначити процесуальний порядок та підстави перегляду судових рішень відповідно до глави 2 чи глави 3 розділу V ЦПК України.
20.        У липні 2025 року  ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку надіслав доВеликої Палати Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції та просив поновити строк на оскарження та скасувати постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року та ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, а також просив поновити строк на оскарження заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц, його скасувати та ухвалити нове судове рішення.
21.        Своє звернення просив розглядати як касаційну скаргу. 
22.        Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути з огляду на таке.
23.        За частиною другою статті 6 і частиною другою статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24.        Згідно із частиною першою статті 36, пунктами 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду.
25.        У пункті 1 частини другої статті 45 цього Закону вказано, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
26.        Судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 ЦПК України.
27.        Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України. Зокрема, у частині першій статті 391 ЦПК України закріплено, що касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким у цьому випадку є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.
28.        Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду. Відкриття касаційного провадження передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, у тому числі сплату судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.
29.        Порядок передачі справи до Великої Палати Верховного Суду визначають частини третя - шоста статті 403 ЦПК України. При цьому саму норму наведено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» ЦПК України. Нею передбачено, що після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду справи до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.
30.        Тобто питання прийняття касаційної скарги, відкриття касаційного провадження і передачі справи до Великої Палати Верховного Суду віднесено до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
31.        ОСОБА_1.вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення місцевого суду та суду апеляційної інстанції і Верховний Суд залишив без задоволення цю касаційну скаргу, а судові рішення - без змін.
32.        Тому звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням про перегляд судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави. 
33.        За змістом касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої до Великої Палати Верховного Суду, заявник,зокрема, не погоджується з постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, тому просить її скасувати.
34.        Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (окрім перегляду судових рішень у порядку глави 3 розділу V ЦПК України). Судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними й оскарженню не підлягають. 
35.        Тож Велика Палата Верховного Суду відповідно до ЦПК України не наділена повноваженнями переглядати судові рішення касаційних судів, винятком із цього правила є лише встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом. Однак про наявність таких обставин заявник не вказує.
36.        Посилання заявника на підставу перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами, що передбачена пунктом 3 частини третьої статті 423 ЦПК України (встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення) не заслуговують на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду не наділена повноваженнями щодо перегляду судового рішення з цієї підстави.
37.        Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
38.        Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
39.        Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.
40.        Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою, укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).
41.        За змістом зазначеної частини цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами не є вичерпним.
42.        Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
43.        Крім цього частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
44.        Тобто суд зобов`язаний виявляти зловживання сторонами своїми процесуальними правами та протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.
45.        Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.
46.        Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
47.        Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17).
48.        Крім того, Європейський суд з прав людиниу рішеннях від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України» неодноразово наголошував на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.
49.         У січні 2025 року ОСОБА_1 вже звертався до Великої Палати Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, у якій просив переглянути справу № 358/1501/15-ц згідно з його заявою від 07 травня 2024 року. У заяві від 07 травня 2024 року заявник просив поновити строк на оскарження та скасувати постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року і ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, а також просив поновити строк на оскарження заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц і рішення цього ж суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2- 917/11 та їх скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
50.        Ухвалою від 22 січня 2025 року Велика Палата Верховного Суду у прийнятті до розгляду цієї касаційної скарги ОСОБА_1 відмовила та повернула її заявнику разом з доданими матеріалами.
51.        Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року мотивована тим, що Велика Палата не наділена повноваженнями щодо прийняття скарги до розгляду та перегляду судового рішення суду касаційної інстанції, а міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не встановлено порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом, тому така касаційна скарга підлягала поверненню заявнику.
52.         У травні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Великої Палати Верховного Суду з повторною касаційною скаргою, у якій просив поновити строк на оскарження та скасувати постанову Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року та ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, а також просив поновити строк на оскарження заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц, його скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
53.        Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що неодноразово подаючи скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, ОСОБА_1 фактично намагається змусити Велику Палату Верховного Суду переглянути судові рішення у справі № 358/1501/15-ц.
54.        Така свідома процесуальна поведінка ОСОБА_1 є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню.
55.        Таким чином, суд вважає за необхідне визнати неодноразове подання ОСОБА_1 касаційної скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, яке вже вирішено Великою Палатою , зловживанням процесуальним правом та повернути йому касаційну скаргу відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України.
56.        За частиною четвертою статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи визначені цим Кодексом.
57.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу ОСОБА_1 на необхідність належного користування процесуальними правами учасника судового процесу та попереджує його, що подальше зловживання цими правами може мати наслідком застосування до нього заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.
Керуючись статтями 2, 44, 388, 391, 393, 394, 403, 423 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року та ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним повернути скаржнику разом з доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                          С. Ю. Мартєв
Судді                   О. О. Банасько                                                 М. В. Мазур
                             О. Л. Булейко                                                   К. М. Пільков
                             І. А. Воробйова                                                С. О. Погрібний         
                            О. А. Губська                                                     Н. С. Стефанів        
                            І. В. Дашутін                                                      Т. Г. Стрелець
                            Л. Ю. Кишакевич                                              О. В. Ступак
                            В. В. Король                                                       І. В. Ткач
                            С. І. Кравченко                                                  В. Ю. Уркевич
                                                                                                         Н. В. Шевцова