ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/3920/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.,
суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:
від Комунального підприємства – Яковлева А.О.,
від ТОВ «Торговий дім «Преса» - Бондаренко С.Г.,
від Підприємства «Друкарський дім» - не з`явився,
від Одеської обласної ради – Сваха А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я»
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2025, ухвалене суддею Літвіновим С.В., м. Одеса, повний текст складено та підписано 30.06.2025
у справі № 916/3920/24
за позовом: Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я»
до відповідачів: 
1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса»;
2) Видавничо-поліграфічного підприємства «Друкарський дім» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Одеської обласної ради
про: визнання недійсними договору та угоди про припинення зобов`язання,
ВСТАНОВИВ
У вересні 2024 року Одеське обласне комунальне підприємство «Видавництво «Чорномор`я» (далі Комунальне підприємство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Преса» (далі ТОВ «Торговий дім «Преса») та Видавничо-поліграфічного підприємства «Друкарський дім» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі Підприємство «Друкарський дім»), в якому просило суд визнати недійсними укладені між відповідачами: договір поставки поставки від 22.11.2021 № 22/11/2021-С (далі договір поставки) та угоду про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021 (далі угода).

Позов мотивований наступним:
- про наявність вказаних правочинів, а також підписання відповідачами видаткової накладної від 30.11.2021 № 1463 на виконання договору поставки (далі видаткова накладна), Комунальному підприємству стало відомо з судової справи № 916/3691/22 за позовом ТОВ «Торговий дім «Преса» до Комунального підприємства про стягнення збитків;
- вказані угоди, а також видаткова накладна були прийняті як докази на підтвердження доводів ТОВ «Торговий дім «Преса» щодо передачі товару (паперу та пластин) Комунальному підприємству.
- на підставі, в тому числі цих доказів, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 916/3691/22 з Комунального підприємства на користь ТОВ «Торговий дім «Преса» було стягнуто збитки;
- проте, Комунальне підприємство вважає, що ці документи складені відповідачами без мети здійснення господарської діяльності, укладені без наміру створення фактичних господарських правовідносин, є фіктивними, не відповідають внутрішній волі відповідачів, а фактично укладені на шкоду майновим інтересам позивача, з метою стягнення з нього грошових коштів та безпідставного збагачення ТОВ «Торговий дім «Преса».
- окремо позивач звертає увагу, що визнання вказаних правочинів недійсними буде підставою для перегляду рішення суду у справі № 916/3691/22 за нововиявленими обставинами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2025 у справі № 916/3920/24 у задоволенні позову відмовлено.
Місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не є стороною оспорюваних правочинів і, звертаючись із даним позовом, не обґрунтовані в чому конкретно полягає порушення його прав, а викладені в позовній заяві твердження про недійсність оспорюваних правочинів ґрунтуються лише на припущеннях позивача.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на наступне:
- суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем порушеного права. Факт порушення прав позивача виражений у неправомірному стягненні з нього майже двох мільйонів гривень та арешті його коштів. Інтерес позивача полягає у тому, щоб не бути безпідставно зобов`язаним сплачувати кошти, які ґрунтуються на фіктивних правочинах, які були використані як докази в іншій судовій справі;
- визнання правочинів недійсними є єдиним ефективним способом захисту для перегляду справи № 916/3691/22 за нововиявленими обставинами та відновлення порушених прав;
- суд проігнорував доводи позивача про те, що у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 916/3691/22 містися посилання на оспорювані правочини та надана їм оцінка. Вказане чітко підтверджує, що наявність оспорюваних договорів була, крім іншого, підставою для суду для винесення рішення про стягнення з Комунального підприємства грошових коштів;
- суд не виконав свого обов`язку в частині надання належної правової кваліфікації спірних правовідносин, а обмежився лише поверховим розглядом справи;
- суд фактично уникнув дослідження суті заявлених позивачем підстав недійсності правочинів (фіктивність, суперечність закону, невідповідність внутрішній волі);
- у мотивувальній частині рішення суду повністю відсутній аналіз, оцінка чи хоча б згадка про Статут ТОВ «Торговий дім «Преса» - один з ключових доказів у справі, який мав вирішальне значення для встановлення підстав недійсності оспорюваних правочинів, а саме: відсутність згоди загальних зборів учасників на укладення значного правочину;
- суд не надав належної оцінки і іншим доводам та доказам позивача, зокрема, відсутності обов`язкових реквізитів у видаткової накладної; неспівпадіння предмета договору та видаткової накладної; відсутності реєстрації податкових накладних та неналежної оцінки податкових аспектів; конфлікту інтересів та зв`язку між засновниками відповідачів.
Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги позивач просив задовольнити його заяви та клопотання, що були заявлені в суді першої інстанції та у задоволенні яких відмовлено протокольними ухвалами, а саме: 
- заяви про зобов`язання відповідачів надати відповіді на запитання (від 24.01.2025 вх. № 2625/25); 
- клопотання про роз`яснення учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані учасниками справи (від 24.01.2025 вх. № 2624/25); 
- заяви про витребування доказів у відповідачів (від 27.01.2025 вх. № 2637/25); 
- заяви про витребування доказів у Головного управління ДПС в Одеської області Державної податкової служби України (від 27.01.2025 вх. № 2674/25)

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з суду першої інстанції.
22.07.2025 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 за апеляційною скаргою Комунального підприємства на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2025 у справі № 916/3920/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 15.08.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк надати письмові пояснення (навести свої доводи, аргументи, міркування) з приводу заявлених позивачем заяв та клопотань, що були заявлені в суді першої інстанції та у задоволенні яких відмовлено протокольними ухвалами, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

12.08.2025 від ТОВ «Торговий дім «Преса» надійшов відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення. У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Преса» заперечувало проти її задоволення, зазначаючи зокрема, що позивачем, не доведено наявності у нього порушеного права (інтересу), він не є стороною оспорюваних правочинів, його права не були порушені як в момент укладення договорів, так і в подальшому, а визнання правочинів недійсними не матиме для позивача жодних юридичних наслідків. Крім того, відповідач звертає увагу на необґрунтованість доводів позивача про те, що підставами для стягненню з нього збитків слугували саме оспорювані правочини. Також відповідач зазначає, що саме видаткові накладні, складені та підписані між Комунальним підприємством та ТОВ «Торговий дім «Преса», і стали підставою для задоволення позову та стягнення збитків в іншій господарській справі. Крім того, відсутність підстав для стягнення збитків Комунальне підприємство мусило доводити у іншій справі, а не шляхом подання нового позову.
13.08.2025 від Одеської обласної ради надійшли письмові пояснення. В письмових поясненнях Одеська обласна рада підтримала доводи та вимоги позивача. Зазначила, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування позицій позивача та третьої особи, зокрема не надано жодних первинних документів на виконання умов спірних правочинів.
27.10.2025 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання нових доказів та долучення їх до матеріалів справи, а саме: договори на поліграфічні послуги від 01.12.2021 та від 04.01.20241, з додатками; лист Одеської обласної ради від 27.04.2022.

Будь-яких інших заяви чи клопотань від учасників справи не надходило.

В судове засідання 28.10.2025 з`явилися представники Комунального підприємства, ТОВ «Торговий дім «Преса» та Одеської обласної ради.
В судовому засіданні 28.10.2025 колегія суддів, розглянувши заявлені в прохальній частині апеляційної скарги заяви та клопотання позивача (заяви про зобов`язання відповідачів надати відповіді на запитання; клопотання про роз`яснення учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані учасниками справи; заяви про витребування доказів у відповідачів; заяви про витребування доказів у Головного управління ДПС в Одеської області), а також подане скаржником 27.10.2025 клопотання про поновлення строку на подання нових доказів та долучення їх до матеріалів справи (договорів на поліграфічні послуги від 01.12.2021 та від 04.01.20241, з додатками; листа Одеської обласної ради від 27.04.2022), дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Щодо заяви про зобов`язання відповідачів надати відповіді на запитання.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, позивач поставив відповідачам наступні питання:
Питання до ТОВ «Торговий дім «Преса»:
1) Чи була підписана сторонами Специфікація до договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021, укладеному між ТОВ «Торговий дім «Преса» та підприємством «Друкарський дім»?
2) Які додаткові угоди були підписані сторонами договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021?
3) На якому складі зберігався товар, отриманий ТОВ «Торговий дім «Преса» від Підприємства «Друкарський дім», згідно видаткової накладної № 1463 від 30.11.2021 за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 ?
4) Які документи підтверджують приналежність складу ТОВ «Торговий дім «Преса», на якому зберігався товар, отриманий ТОВ «Торговий дім «Преса» від Підприємства «Друкарський дім», згідно видаткової накладної № 1463 від 30.11.2021 за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 ?
5) Які документи складського обліку були складені ТОВ «Торговий дім «Преса» щодо отриманого ТОВ «Торговий дім «Преса» товару від Підприємства «Друкарський дім», згідно видаткової накладної № 1463 від 30.11.2021 за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 ?
6) Якими документами підтверджується факт транспортування товару до Підприємства «Друкарський дім» від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн?
7) На підставі якої саме довіреності Гавшин Олександр Іванович підписував договір поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021, а також Угоду про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021 ?
8) На підставі чого була проставлена печатка на підпис повіреного Гавшина Олександра Івановича на договорі поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021, а також Угоді про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021 ?
9) Хто проставив печатку на підпис повереного Гавшина Олександра Івановича на договорі поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021, а також Угоді про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021 ?
10) Яким доказами підтверджується реєстрація ТОВ «Торговий дім «Преса» податкової накладної за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 ?
Питання до Підприємства «Друкарський дім»:
1) Яким доказами підтверджується реєстрація Підприємством «Друкарський дім» податкової накладної за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 ?
2) На якому складі зберігався товар у Підприємства «Друкарський дім» до його відвантаження ТОВ «Торговий дім «Преса» за видатковою накладною№ 1463 від 30.11.2021, оформленою згідно договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 ?
3) Якими первинними документами підтверджується факт отримання товару Підприємством «Друкарський дім» від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн ?
4) На якому складі зберігався товар у Підприємства «Друкарський дім», отриманий від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн ?
5) Які документи складського обліку були складені Підприємством «Друкарський дім» щодо товару, отриманого від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн ?
6) Які документи підтверджують приналежність складу Підприємства «Друкарський дім» у, на якому зберігався товар, отриманий Підприємством «Друкарський дім» від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн?
7) На підставі якої Товарно-транспортні накладні, оформленої за Договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021, був поставлений товар видаткової накладної № 1463 від 30.11.2021 ?
8) Чим підтверджується наявність на підприємстві у листопаді 2021 року власного автотранспорту, придатного для транспортування товару, зазначеному у видаткової накладної № 1463 від 30.11.2021 ?
9) Чим підтверджується наявність на підприємстві у листопаді 2021 року співробітників із відповідною кваліфікацією для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт ?
10) Які товарно-транспортні накладні оформлювалися за Договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 ?.
Відповідно до ст. 90 ГПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.
Учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.
Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - за п`ять днів до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.
Якщо поставлене запитання пов`язане з наданням доказів, що підтверджують відповідні обставини, учасник справи разом із заявою свідка надає такі докази.
Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: з підстав, визначених статтями 67, 68 цього Кодексу; якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи; якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.
За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.
Отже, виходячи із правового аналізу наведеної норми чинного процесуального закону вбачається, що письмове опитування учасників як свідків є одним із видів доказів, на підставі яких може бути встановлено наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторони. 
Поряд з цим, правова кваліфікація спірних правовідносин лежить в площині виключних повноважень судової юрисдикції, оскільки саме суд самостійно обирає норму права яку необхідно застосувати при вирішення спору та надає оцінку обраному стороною способу захисту порушеного права.
Колегія суддів зазначає, що надання/ненадання відповідачами відповідей на питання позивача (з приводу укладення та виконання оспорюваних угод, а також зберігання та транспортування товару, який є предметом цих угод, тощо) не призводить до неможливості встановлення усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, не зашкоджує ухваленню законного й обґрунтованого рішення.
Ненадання відповідачами відповіді на питання позивача не впливає на повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин, які мають значення у цій справі та, відповідно, постановлення законного і обґрунтованого рішення.
Колегія суддів також звертає увагу, що письмове опитування учасників як свідків є лише одним із видів доказів, а приписи ст. 90 ГПК України не передбачають постановлення окремої ухвали за результатом вирішення клопотання стосовно письмового опитування учасників справи.

Щодо клопотання про роз`яснення, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані учасниками справи.
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (ч. 1 ст. 181 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 182 ГПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.
Таким чином, однією зі стадій розгляду справи є підготовче провадження, завданням якого, серед іншого, є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Колегія суддів зазначає, що виходячи із правового аналізу п. 5 ч. 2 ст. 182 ГПК України, роз`яснення учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування та які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи - є правом, а не обов`язком суду.
Скаржником не обґрунтовано, яким чином відмова суду першої інстанції у роз`ясненні предмета доказування унеможливила повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи, та (або) порушила принцип змагальності.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що згідно частин 3-4 ст. 13 ГПК України обов`язок по доведенню обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається виключно на сторін, крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 904/527/19.

Щодо заяв про витребування доказів.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, позивач просив суд витребувати у ТОВ «Торговий дім «Преса» наступні докази:
1) договір поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 з усіма змінами та/або доповненнями/додатковими угодами;
2) угода про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021;
3) видаткова накладна № 1463 від 30.11.2021 на виконання договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021;
4) специфікації та всі інші додатки до договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021;
5) договір купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021, укладений між ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський дім»;
6) первинні документи, що підтверджують факт отримання товару Підприємством «Друкарський дім» від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн;
7) документи, підтверджуючі розрахунки (виписки банків, платіжні інструкції, векселя) за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021;
8) документи, підтверджуючі розрахунки (виписки банків, платіжні інструкції, векселя) за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021;
9) товарно-транспортні накладні з транспортуванні товарів із залученням інших транспортних організацій, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, копії укладених договорів на транспортування (оренду транспортних засобів та ін.), акти прийому-передач і наданих послуг, порядок взаєморозрахунків - документи, підтверджуючі розрахунки, оформлені на виконання Договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 або штатний розклад та посвідчення водіїв категорії С, подорожні листи за відповідні дати перевозки та свідоцтва про реєстрацію вантажних транспортних засобів;
10) товарно-транспортні накладні о транспортуванні товарів із залученням інших транспортних організацій, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, копії укладених договорів на транспортування (оренду транспортних засобів та ін.), акти прийому-передач і наданих послуг, порядок взаєморозрахунків - документи, підтверджуючі розрахунки, оформлені на виконання Договору купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021, або штатний розклад та посвідчення водіїв категорії С, подорожні листи за відповідні дати перевозки та свідоцтва про реєстрацію вантажних транспортних засобів;
11) податкову накладну, зареєстрована ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021, а також докази її реєстрації ДПС.
12) договори складського зберігання отриманої та переданої за Договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 та Договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 продукції, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, акти здачі-прийняття робіт / послуг, складські квитанції, або підтвердження наявності власних складських приміщень та працівників-вантажників у штатному розкладі за листопад 2021 року;
13) інформація про відображення у бухгалтерському обліку операцій з Підприємством «Друкарський дім, а саме: регістри бухгалтерського обліку (картки рахунків, обороти рахунків) по рахунках 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 301 «Каса в національної валюті», 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», 37 «Розрахунки з іншими дебіторами», в розрізі контрагентів та документів, які були підставою для здійснення бухгалтерської проводки; послідуюче включення до складу витрат (собівартість, адміністративні або збут) або до складу доходу за період листопад 2021 року;
14) звітність за формою 1-ДФ, подана за період – четвертий квартал 2021 року;
15) Податкова декларація з податку на прибуток за 2021 рік;
16) Оригінал фінансової звітності (баланс та звіт про фінансові результати (форма 2)) за період 2021 рік.
Позивач просив суд витребувати у Підприємства «Друкарський дім» наступні докази:
1) договір поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 з усіма змінами та/або доповненнями/додатковими угодами;
2) угода про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021;
3) видаткову накладну № 1463 від 30.11.2021 на виконання договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021;
4) специфікації та всі інші додатки до договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021;
5) договір купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021, укладений між ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський дім», специфікації та інші додатки до нього;
6) первинні документи, що підтверджують факт отримання товару Підприємством «Друкарський дім» від ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн;
7) товарно-транспортні накладні о транспортуванні товарів із залученням інших транспортних організацій, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, копії укладених договорів на транспортування (оренду транспортних засобів та ін.), акти прийому-передач і наданих послуг, порядок взаєморозрахунків - документи, підтверджуючі розрахунки, оформлені на виконання Договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 штатний розклад та посвідчення водіїв категорії С, подорожні листи за відповідні дати перевозки та свідоцтва про реєстрацію вантажних транспортних засобів;
8) товарно-транспортні накладні о транспортуванні товарів із залученням інших транспортних організацій, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, копії укладених договорів на транспортування (оренду транспортних засобів та ін.), акти прийому-передач і наданих послуг, порядок взаєморозрахунків - документи, підтверджуючі розрахунки, оформлені на виконання Договору купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021, або штатний розклад та посвідчення водіїв категорії С, подорожні листи за відповідні дати перевозки та свідоцтва про реєстрацію вантажних транспортних засобів;
9) податкова накладна, зареєстрована Підприємством «Друкарський дім» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021, а також докази її реєстрації ДПС;
10) статут Підприємства «Друкарський дім», що діяв на момент підписання ним договору купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021, договору поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 та Угоди про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021;
11) довіреності, на підставі яких ОСОБА_1 підписував договір поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 та Угоду про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021;
12) договори складського зберігання отриманої та переданої за Договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 та Договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021 продукції, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, акти здачі-прийняття робіт/послуг, складські квитанції, або підтвердження наявності власних складських приміщень та працівників–вантажників у штатному розкладі за листопад 2021 року;
13) інформація про відображення у бухгалтерському обліку операцій з ТОВ «Торговий дім «Преса», а саме: регістри бухгалтерського обліку (картки рахунків, обороти рахунків) по рахунках 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 301 «Каса в національної валюті», 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», 37 «Розрахунки з іншими дебіторами», в розрізі контрагентів та документів, які були підставою для здійснення бухгалтерської проводки; послідуюче включення до складу витрат (собівартість, адміністративні або збут) або до складу доходу за період листопад 2021 року;
14) звітність за формою 1-ДФ, подана за період – четвертий квартал 2021 року;
15) податкова декларація з податку на прибуток за 2021 рік;
16) оригінал фінансової звітності (баланс та звіт про фінансові результати (форма 2)) за період 2021 рік.
Також позивач просив суд витребувати у Головного управління ДПС в Одеської області наступні докази:
1) звітність за формою 1-ДФ, подану ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський дім» за період – четвертий квартал 2021 року;
2) Фінансову звітність (баланси та звіти про фінансові результати), подані ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський дім» за період - 2021 рік;
3) Податкові декларації з податку на прибуток, подані ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський дім» за період - 2021 рік;
4) Податкову накладну, зареєстровану ТОВ «Торговий дім «Преса» за договором купівлі-продажу № 01-11-ДПВ від 01.11.2021;
5) Податкову накладну, зареєстровану Підприємством «Друкарський дім» за договором поставки № 22/11/2021-С від 22.11.2021 у грудні 2021 року;
6) Податкові декларації з податку на додану вартість, подані ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський дім» за листопад 2021 року.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).
Обов`язок доказування і подання доказів визначено ст. 74 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (пункти 1 - 4 ч. 2 ст. 81 ГПК України).
Отже, наявність самого лише клопотання не може бути визнано достатньою підставою для витребування доказів судом. Передумовою для звернення до суду з відповідним клопотанням та підставою для його задоволення судом є необхідність дотримання заявником приписів ст. 81 ГПК України, у тому числі п. 4 ч. 1 цієї статті, а саме: зазначення про заходи, яких він вжив для отримання цього доказу самостійно, а також надання доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цього доказу.
Натомість, клопотання позивача про витребування доказів, яке заявлене разом з позовною заявою 06.09.2024, не відповідало вимогам п. 4 ч. 2 ст. 81 ГПК України, оскільки позивач не зазначив про заходи, яких він вжив для отримання цих доказів самостійно, як і не надав доказів вжиття таких заходів, зокрема, доказів звернення до Головного управління ДПС в Одеській області, ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємства «Друкарський дім».
Припущення позивача з приводу того, що вжиття таких заходів все одно не призвело б до позитивного результату, до вчинення позивачем відповідних дій, прямо свідчить про недотримання позивачем приписів п. 4 ч. 1 ст. 81 ГПК України.
Більш того, як вбачається з матеріалів цієї справи, лише 21.11.2024 до суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 42101/24, а.с.79-82 т.2), до якого були додані листи від 08.11.2024 та 18.11.2024 (запити про надання документів), адресовані Головному управлінню ДПС в Одеській області, ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємствк «Друкарський дім» (а.с.83-100 т.1).
Тобто, фактично, лише 08.11.2024 та 18.11.2024 позивачем були вчинені відповідні заходи з метою отримання цих доказів самостійно, і лише 21.11.2024 докази вжиття таких заходів були надані суду першої інстанції. 
Натомість, як вже зазначалось, з клопотанням про витребування доказів позивач звернувся значно раніше, 06.09.2024, разом з позовною заявою.
Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, позивач реалізував своє право на витребування доказів з порушенням імперативних приписів ст. 81 ГПК України, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цього клопотання.

Щодо клопотання про поновлення строку на подання нових доказів та долучення їх до матеріалів справи.
Позивач просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів цієї справи договори на поліграфічні послуги від 01.12.2021 та від 04.01.20241, з додатками, а також лист Одеської обласної ради від 27.04.2022.
Обґрунтовуючи поважність причин неподання цих доказів в суд першої інстанції, скаржник зазначає, що пропуск строку на подання вказаних доказів стався з об`єктивних причин, які не залежали від волі позивача (нового керівництва), зокрема, зазначає, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, на виконання листа голови Одеської обласної ради від 27.04.2022 № 1/03-14/22/987 (який додається), було здійснено екстрене та несистематизоване переміщення працівників та всієї документації позивача з місця його розташування до приміщення обласної ради. Після переміщення, влітку 2022 року, відбулося одночасне звільнення всього адміністративного апарату підприємства (директора, бухгалтерії, юриста та інших), який отримав інформацію про численні порушення співробітниками діючого законодавства, встановлені під час проведення інвентаризації на Комунальному підприємстві влітку 2022 року. При цьому не було складено та підписано акт приймання-передачі документації підприємства новому керівництву. Через хаотичне переміщення та відсутність акту передачі, новий склад адміністрації позивача був об`єктивно позбавлений доступу до всього архіву документів та, відповідно, не мав інформації про існування договору на поліграфічні послуги № 16 від 04.01.2021, укладеного між позивачем та ТОВ «ВПП «Друкарський дім». Вказаний договір був випадково виявлений серед переміщеної та несистематизованої документації лише нещодавно, після завершення розгляду справи в суді першої інстанції та подання апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 ст. 80 ГПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Таким чином, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції, без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, буде вважатися порушенням положень статей 80, 269 ГПК України.
Відповідно до частин 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів зауважує, що наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи». 
При цьому, тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.
Така правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 08.09.2022 у справі № 910/5011/18, від 13.04.2021 у справі № 909/722/14 та від 01.07.2021 у справі № 46/603.
Колегія суддів наголошує на тому, що вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку у спосіб звернення до суду з заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності.
Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Так, при встановлені наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від заявника підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання заяви має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Насамперед колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, зокрема, щодо зміни керівництва позивача, звільнення попередніх співробітників, порушення ними порядку інвентаризації, відсутність доступу до архіву документів, випадкове виявлення документів, тощо.
По-друге: фактично, доводи скаржника, викладенні в обґрунтування клопотання, зводяться лише до неорганізованості самого позивача, як юридичної особи, і не можуть вважатися у даному випадку саме поважною причиною несвоєчасного подання доказів в суд першої інстанції.  
Неподання відповідних доказів в суд першої інстанції залежало виключно від суб`єктивної поведінки самого позивача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії. 
Оскільки позивачем не наведено ні «винятковість випадку», ні «причин, що об`єктивно не залежали від нього», підстави для висновку про наявність поважної причини у даному випадку відсутні.
За встановлених обставин, клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на подання додаткових доказів (договорів на поліграфічні послуги від 01.12.2021 та від 04.01.202), з додатками; лист Одеської обласної ради від 27.04.2022) та приєднання цих доказів до матеріалів справи задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 28.10.2025 представник Комунального підприємства просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2025 у справі № 916/3920/24, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Представник Одеської обласної ради підтримав доводи та вимог Комунального підприємства.
Представник ТОВ «Торговий дім «Преса» заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду – без змін.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

01.12.2021 між Комунальним підприємством (виконавець) та ТОВ «Торговий дім «Преса» (замовник) було укладено договір на поліграфічні послуги №41, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику поліграфічні послуги з рольового офсетного друку газет. 
На виконання умов договору та відповідно до видаткових накладних № 1 від 01.12.2021, № 1 від 01.02.2022, № 2 від 02.05.2022 ТОВ «Торговий дім «Преса» передав на переробку Комунальному підприємтсву матеріали на загальну суму 1186152,28 грн.
У листопаді 2022 року Комунальне підприємтсво повідомило ТОВ «Торговий дім «Преса» про можливу втрату переданого вищезазначеного матеріалу, у зв`язку з чим ТОВ «Торговий дім «Преса» звернулось до Комунального підприємства з вимогою про повернення залишків сировини. 
Листами від 07.11.2022 за вх. №270 та від 06.12.2022 за вх. №289 повідомлено про те, що на підприємстві були встановлені порушення ведення бухгалтерського обліку та відсутній складський облік, за фактом чого підприємством подана заява про вчинення кримінального правопорушення.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2023 у справі № 916/3691/22 відмовлено повністю у задоволенні позову ТОВ «Торговий дім «Преса» до Комунального підприємства про стягнення 2 238 984,60 грн збитків.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 вищевказане рішення суду скасовано, позов ТОВ «Торговий дім «Преса» до Комунального підприємства про відшкодування збитків задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства на користь ТОВ «Торговий дім «Преса» 1993440,00 грн збитків, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.
В мотивувальній частині постанови Південно-західного апеляційного суду від 27.05.2024 у справі №916/3691/22 встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу давальницького матеріалу підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною (давальницька) № 1 від 01.12.2021, видатковою накладною (давальницька) № 1 від 01.02.2022, видатковою накладною (у переробку) № 2 від 02.05.2022.
Відповідно до даних накладних ТОВ «Торговий дім «Преса» передало, а ООП «Видавництво «Чорномор`я» прийняло наступну давальницьку сировину:
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 840 формат у кількості 4283 кг;
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 800 формат у кількості 13656 кг;
- папір газетний марки "О" 42 г/кв.м., 795 мм формат у кількості 5523 кг;
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 700 формат у кількості 2043 кг;
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 420 формат 3394 кг;
- папір газетний марки "О" 42 г/кв.м., 800мм формат (кондопога) у кількості 18045 кг;
- папір газетний марки "О" 42 г/кв.м., 700 мм формат (кондопога) у кількості 1812 кг;
- папір газетний марки "О" 42 г/кв.м., 700 мм формат (сиктивкар) у кількості 365 кг.
- пластини 608х844*0,3 у кількості 1 485 шт.
Дана накладна підписана та скріплена печатками Комунального підприємства  та ТОВ «Торговий дім «Преса».
Таким чином, суд у справі №916/3691/22 дійшов висновку, що дані видаткові накладні є належними доказами факту передачі відповідачу давальницької сировини.
Також в мотивувальній частині постанови Південно-західного апеляційного суду від 27.05.2024 у справі №916/3691/22 зазначено, що в матеріалах справи міститься договір №22/11/2021-С від 22.11.2021, укладений між Підприємством «Друкарський дім» (постачальник) та ТОВ «Торговий дім «Преса» (покупець), згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю папір та іншу паперову продукцію (надалі – «продукція»), а покупець зобов`язався прийняти продукцію та здійснити її оплату. До даного договору міститься видаткова накладна №1463 від 30.11.2021 на загальну суму 651668,88 грн, відповідно до якої Підприємство «Друкарський дім» передало ТОВ «Торговий дім «Преса»:
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 840 формат у кількості 4283 кг;
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 800 формат у кількості 13656 кг;
- папір газетний марки "О" 42 г/кв.м., 795 мм формат у кількості 5523 кг;
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 700 формат у кількості 2043 кг;
- папір газетний марки "О" 45г/кв.м., 420 формат 3394 кг;
- пластини 608х844*0,3 у кількості 485 шт.
Також позивач надав угоду про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021 між Підприємством «Друкарський дім» та ТОВ «Торговий дім «Преса».
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договору №22/11/2021-С від 22.11.2021, укладеного між ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський Дім», а також угоди про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021, укладеної між ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський Дім», Комунальне підприємство зазначає, що вони є доказами передачі паперу та пластин від ТОВ «Торговий дім «Преса» до Комунального підприємтсва у справі   №916/3691/22, а тому рішення про визнання їх недійсними дозволить переглянути за нововиявленими обставинами рішення про стягнення з Комунального підприємство на користь ТОВ «Торговий дім «Преса» 1993440,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Комунального підприємства про визнання недійсними договору №22/11/2021-С від 22.11.2021, а також угоди про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021, укладених між ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський Дім», з огляду на наступне.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
В силу частини першої статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.
При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.
Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Близький за змістом правовий висновок сформований, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі   № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).
Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 ЦК України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.
Такий висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.
Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18.
Водночас у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Таким чином, у господарському провадженні особами здійснюється реалізація права на захист їх цивільних прав   за допомогою способів захисту.
Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі   № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що підставою для стягнення та ключовими доказами № 916/3691/22 були не оспорювані правочини, а договір на поліграфічні послуги №41, а також складені на його виконання видаткові накладні № 1 від 01.12.2021, № 1 від 01.02.2022, № 2 від 02.05.2022, за якими ТОВ «Торговий дім «Преса» передав на переробку Комунальному підприємству матеріали, які є чинними і позивачем не оспорюються.
Факт отримання позивачем від ТОВ «Торговий дім «Преса» матеріалів встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили. 
Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, а також сталу судову практику, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність Комунальним підприємтсвом, як заінтересованою особою, порушеного цивільного права або інтересу внаслідок укладення між ТОВ «Торговий дім «Преса» та Підприємством «Друкарський Дім» договору №22/11/2021-С від 22.11.2021, а також угоди про припинення зобов`язання заліком зустрічних вимог від 01.12.2021.
Фактично, пред`явленням позову у даній справі позивач лише прагне домогтися переглянути рішення у справі № 916/3691/22 за нововиявленими обставинами.
В даному аспекті колегія суддів звертає увагу скаржника на правову позицію, що викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц та, відповідно до якої:
«Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. 
Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.
Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.
Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.
Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.
Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.
У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту».
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що відсутність підстав для стягнення збитків Комунальне підприємство мусило доводити у іншій справі, а не шляхом подання нового позову про визнання недійсним правочинів, стороною яких позивач не є.
Натомість, на час звернення з даним позовом вже було ініційовано судовий процес про стягнення з позивача коштів, а рішення суду про таке стягнення набрало законної сили.
Обрання ж позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор`я» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2025 у справі № 916/3920/24  залишити без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повна постанова складена 30.10.2025.

Головуючий суддя                                                                      Н.С. Богацька

судді                                                                                          Я.Ф. Савицький  

                                                                                                    Н.М. Принцевська