ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 689/1554/24
провадження № 61-11537св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
   
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Розсошанська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, Виноградівський психоневрологічний інтернат,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богача Анатолія Анатолійовича на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Мазурчака В. М., присяжних Степанишена М. І., Журби Н. А.,  та постанову Хмельницького апеляційного суду                   від 05 серпня 2025 року,ухвалену у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В.,                   Гринчука Р. С., Костенка А. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст заяви
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є близьким родичом ОСОБА_2 , яка з 27 грудня 2019 року перебуває на державному утриманні та проживає у Виноградівському психоневрологічному інтернаті. Внаслідок психічної хвороби ОСОБА_2 не може контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому може бути визнана недієздатною.
Вказував на те, що потребами ОСОБА_2 ніхто не переймається, лише він та його матір ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою ОСОБА_2 , регулярно її відвідує та на період відпустки забирає ОСОБА_2 додому.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив судвизнати ОСОБА_2 , яка знаходиться у Виноградівському психоневрологічному інтернаті, недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його ( ОСОБА_1 ) її опікуном.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 травня      2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду            від 05 серпня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає                        у Виноградівському психоневрологічному інтернаті за адресою: 32123, Хмельницька область, Хмельницький район, село Виноградівка, недієздатною.
Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_2 .
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 відмовлено.
Передано недієздатну ОСОБА_2 під опіку органу опіки та піклування - Розсошанській сільській радіХмельницького району Хмельницької області.
 
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_2 відповідно до висновку судово-психіатричного експерта                          не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, а отже, її необхідно визнати недієздатною. Разом із тим, заява в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 , який є племінником ОСОБА_2 , не довів, що він дійсно має можливість виконувати обов`язки опікуна та, що визнання його опікуном недієздатної відповідатиме                                її найкращим інтересам.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Богач А. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог пропризначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про відмову                                у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної  ОСОБА_2 , безпідставно не врахував подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , яке                           є належним чином мотивованим.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-39361св18).
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з довідкою Виноградівського психоневрологічного інтернату від 20 червня 2024 року № 162, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає                      у Виноградівському психоневрологічному інтернаті з 27 грудня 2019 року по даний час на повному державному утриманні
 
ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 .
 
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Хмельницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії» Міністерства охорони здоров`я України» від 07 жовтня 2024 року № 764, ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, зі стабільним дефектом; вона не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.
 
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 12 червня 2024 року  ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до довідки т.в.о. директора Виноградівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 від 19 червня 2024 року № 161, ОСОБА_3 зі своїм сином ОСОБА_1 регулярно відвідують свою родичку ОСОБА_2 , яка проживає в інтернаті на повному державному утриманні. Протягом року два - три рази забирають її на період відпустки додому тривалістю від одного до двох місяців.
 
Згідно з довідкою з місця роботи від 18 листопада 2024 року № 181124-2           ОСОБА_1 працює на посаді менеджера з продажу відділу продажів департаменту з комерційної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-КОНТРОЛ» з 24 вересня 2018 року. Місце знаходження товариства - м. Київ,      вул. Є. Сверстюка, 11.
 
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 28 листопада 2024 року № 20  виконавчий комітет сільської ради вирішив надати Ярмолинецькому районному суду Хмельницької області подання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з додатком.
 
У поданні органу опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_2 приходиться                 ОСОБА_1 тіткою. Заявник, зі слів директора Виноградівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 , дійсно регулярно відвідує її, забирає               у відпустку додому. Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 не заперечує щодо призначення ОСОБА_1 опікуном у разі визнання недієздатною його тітки. Матір заявника та його брат також не заперечують проти того, щоб ОСОБА_1 був опікуном ОСОБА_2 та щоб за необхідності вона проживала з ними                в одному помешканні. Брат заявника за даною адресою тимчасово не проживає, оскільки разом із дружиною перебуває поза межами України. ОСОБА_1 згідно з доданими документами не має ніяких протипоказань щодо виконання обов`язків опікуна, має можливість та бажання доглядати свою тітку і бути її опікуном.
Виходячи з наведеного, керуючись нормами ЦК України, Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року                         № 34/166/131/88, з метою захисту особистих немайнових і майнових прав ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, а також для опіки і створення їй необхідних побутових умов, здійснення за нею належного догляду, забезпечення їй піклування, за умови визнання ОСОБА_2 недієздатною, орган опіки та піклування вважав за доцільне призначити їй опікуна ОСОБА_1 . 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Богача А. А.                               не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені                  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий           і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним                                і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
 
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
 
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
 
Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
 
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи              (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
 
Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня           2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).
 
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
 
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають                       у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
 
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
 
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
 
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
 
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду                    від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
 
У справі, яка переглядається, подання органу опіки та піклування про доцільність призначення заявника опікуном мотивоване тим, що ОСОБА_1 не має протипоказань щодо виконання обов`язків опікуна, має бажання доглядати свою тітку і бути опікуном. Зі слів директора Виноградівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 , ОСОБА_1 регулярно відвідує тітку ОСОБА_2 , забирає її у відпустку додому, а його мати та дружина не заперечують проти призначення його опікуном.
 
Верховний Суд зауважує, що подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності        з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
 
У справі, яка переглядається, суди встановили, що у поданні органу опіки та піклування не обґрунтовано необхідність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .
 
Так, орган опіки та піклування не з`ясував стану здоров`я заявника, чи перебуває чи не перебуває він на обліку в психіатра чи нарколога. Відсутні дані про обстеження умов життя майбутнього опікуна та інші дані, встановлення яких передбачено пунктом 3.3 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 2019 року№ 34/166/131/88.
 
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження стану здоров`я майбутнього опікуна, не підтверджено можливість здійснювати ним опіку за недієздатною, яка потребує постійного стороннього догляду, та не перевірено доводи заявника, що, будучи працевлаштованим, він зможе належно дбати за ОСОБА_2 .
 
Також матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що матір заявника - рідна сестра ОСОБА_2 не має можливості здійснювати опіку, а лише наведені ймовірні причини неможливості здійснення такого догляду.
 
Суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що ОСОБА_1 не довів спроможності здійснювати опіку над недієздатною особою, можливість дбати про підопічну, створення їй необхідних побутових умов, забезпечення її доглядом та лікуванням, тобто здійснювати нормальне життєзабезпечення підопічної та виконувати обов`язки опікуна щодо ОСОБА_2 відповідно частини першої статті 67 ЦК України.
 
Також суди правильно врахували, що ОСОБА_2 перебуває                                           в Виноградівському психоневрологічному інтернаті на повному державному утримання, а заявник не довів, що передача її під його опіку не призведе до погіршення її становища, майнового стану, умов проживання, надання медичної допомоги тощо.
 
Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосувавши частину четверту     статті 63 ЦК України, яка приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, частину першу статті 67 ЦК України, яка зобов`язує опікуна дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , керуючись насамперед інтересами недієздатної ОСОБА_2 .
 
Доводи, викладені у касаційній скарзі, про те, що суди безпідставно відмовили                у задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном                недієздатної ОСОБА_2 , спростовуються установленими судами обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника                         з висновками судів щодо їх оцінки.
 
Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених                у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку.
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом                                      не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                                  не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богача Анатолія Анатолійовича залишити без задоволення.
 
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 травня             2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                     Г. В. Коломієць

                                                                                              Б. І. Гулько

                                                                                              Д. Д. Луспеник