ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 199/10889/23
провадження № 61-7190св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,              Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Коноваленко Оленою Володимирівною, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в складі судді Якименко Л. Г. від 20 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. В., Свистунової О. В. від 07 травня 2025 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про визнання права іпотеки припиненим, виключення записів про іпотеку та обтяження нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 червня 2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 40/304-5, відповідно до умов якого АКБ СР «Укрсоцбанк» надав позивачці грошові кошти в розмірі 36 715,00 дол. США.
31 серпня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 52/119-6.
У забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із вищевказаних договорів, між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір № 745 від 31 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., реєстровий номер 3041.
Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_1 передано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
У подальшому, іпотекодержателем став правонаступник                                                  АКБ СР «Укрсоцбанк» - ПАТ «Укрсоцбанк».
Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 квітня 2019 року, номер інформаційної довідки: 162259649, державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії  КП «Центр державної реєстрації» Молчановим С. О. 27 листопада 2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38419555 від                                      29 листопада 2017 року, здійснено реєстрацію права власності за                              ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .
ПАТ «Укрсоцбанк» видав позивачці довідку № 1597 від 19 грудня 2017 року про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, відповідно до якого ОСОБА_1 прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 52/199-6 від                      31 серпня 2006 року у розмірі 34 662,58 дол. США та пені 95 027,79 дол. США.
Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 листопада 2023 року, номер інформаційної довідки: 356644055, розмір основного зобов`язання складає: 40 000 дол. США, строк виконання основного зобов`язання: 30 серпня               2021 року. Отже, сума прощеного боргу склала основну заборгованість, яка на дату прощення боргу склала 34 662,58 дол. США, тобто у межах максимального ліміту заборгованості згідно з актуальною інформацією із реєстру про державну реєстрацію іпотеки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                    05 червня 2018 року у справі № 804/1755/18 було визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Молчанова С. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 3841955 від 29 листопада 2017 року щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 1422256312101.
У подальшому, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення реєстраційних дій про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1422256312101, на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі                             № 804/1755/18, яке набрало законної сили 06 липня 2018 року.
Рішенням державного реєстратора № 45428252 від 08 лютого 2019 року позивачці було відмовлено у скасуванні у зв`язку із встановленими суперечностями індексного номеру скасованого рішення держаного реєстратора: а саме замість правильного»38419555», рішення суду містило неправильний «3841955».
Після отримання ухвали про виправлення описки від 17 жовтня 2023 року у справі №804/1755/18, ОСОБА_1 24 жовтня 2023 року повторно звернулася до державного реєстратора про скасування державної реєстрації права власності іпотекодержателя - ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки та отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №69876288 від 24 жовтня 2023 року.
Відмова була вмотивована тим, що право власності за Іпотекодержателем вже скасовано на підставі рішення суду від 05 червня 2018 року у справі №804/1755/18.
Тобто, 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 дізналася щодо проведених реєстраційних дій не тільки у частині скасування права власності, а також про реєстрацію нового Іпотекодержателя, а саме АТ «Альфа-Банк».
На думку позивачки, вищевикладені обставини та правові підстави свідчать про те, що Іпотекодержатель, яким станом на 27 листопада 2017 року був ПАТ «Уксоцбанк», спочатку вчинив односторонній правочин - задовольнив забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та простив основне зобов`язання, яке згідно з актуальною інформацією про державну реєстрацію іпотеки складає 40 000,00 доларів США - у межах максимального ліміту заборгованості, визначеного Договором кредиту, яка станом на 19 грудня 2017 року (дата прощення боргу) за даними Іпотекодержателя складала 34 662,58 доларів США, а пізніше відповідно до передавального акту №10221-10229 від 11 жовтня 2019 року, передав вказану заборгованість за рахунком «2203» АТ «Альфа-Банк».
У зв`язку із прощенням боргу, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з листом від 26червня                       2018 року №056-12/99-684, у результаті чого було складено податкові повідомлення - рішення від 04 квітня 2019 року, №0010911304, №0010921304, №0010931304, на підставі яких нараховано податковий борг у розмірі 259 397,94 гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі № 160/7128/20 було стягнуто із                                 ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 259 397,94 гривень на користь держави.
Тобто, Іпотекодержатель повідомив Головне управління ДФС у Дніпропетровській області про нарахований та виплачений дохід у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості Іпотекодавцеві листом від 26 червня 2018 року вже після ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення від 05 червня 2018 року у справі №804/1755/18 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Молчанова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 3841955 від 29 листопада 2017 року, щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 1422256312101.
Постановою заступника начальника відділу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)                        Приновою С. Г. від 09 квітня 2021 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа №160/7128/20 від 17 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми податкового боргу у розмірі 259 397,94 грн..
Відповідно до довідки №80285 від 08 грудня 2023 року, виданою Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), із ОСОБА_1 стягнуто 6 698,83 грн..
На думку позивачки, у зв`язку із вчиненням іпотекодержателем одностороннього правочину, а саме задоволення забезпеченої іпотекою вимоги та прощення основного зобов`язання, ПАТ «Укрсоцбанк»                         27 листопада 2017 року припинив іпотеку задоволенням забезпеченої іпотекою вимоги, а 19 грудня 2017 року - прощенням боргу. Отже, станом на дату укладання між ПАТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» акту приймання передачі від 11.10.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 була відсутня.
АТ «Альфа-Банк» прийняло прощену заборгованість та фактично не є іпотекодержателем за іпотечним договором №745 від 31 серпня 2006 року.
Згідно з інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, правонаступником АТ «Альфа-Банк» є АТ «Сенс-Банк».
Враховуючи зазначене позивач просила суд:
- визнати припиненим право іпотеки, згідно з договором № 745, посвідченим 31 серпня 2006 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., який зареєстровано в реєстрі за №3041, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк».
- виключити запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 23640225, внесений на підставі договору іпотеки №745 (до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений за номером ВЕВ000653-656), посвідчений 31 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., реєстровий №3041, щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
- виключити запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження: 23640152, внесений на підставі договору іпотеки №745 (до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений за номером                      ВЕВ000653-656), посвідчений 31 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., реєстровий №3041, щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до                   АТ «Сенс Банк» про визнання права іпотеки припиненим, виключення записів про іпотеку та обтяження нерухомого майна - відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин для припинення іпотеки, передбачені договором та Законом України "Про іпотеку".
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від                                   20 листопада 2024 року - залишено без змін.
Апеляційний суд погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, заначив про відсутність підстав вважати, що основне зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 52/119-6 від 31 серпня               2006 року припинене внаслідок прощення боргу кредитором, тому немає підстав для припинення обтяження предмета іпотеки. 
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
04 червня 2025 року засобами поштового зв`язку представник                  ОСОБА_1 - адвокат Коноваленко О. В. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 303/2983/19, від 26 січня 2022 року у справ                                   № 754/5554/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу                                     № 199/10889/23 з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 13 червня 2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №40/304-5, відповідно до умов якого АКБ СР «Укрсоцбанк» надав позивачу грошові кошти у розмірі 36 715,00 дол. США.
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії                            НОМЕР_1 від 03 липня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 грудня 2004 року №3839 та 22 грудня 2005 року №5379, ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 05 липня 2006 року, номер витягу: 11130342.
31 серпня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №52/119-6.
У забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із вищевказаних договорів, між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір №745 від 31 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., реєстровий номер 3041.
Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_1 передано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору, за взаємною згодою сторін вартість Предмету іпотеки становить 420 000,00 гривень, що в еквіваленті складає 83 168,32 доларів США 32 центи, за офіційним курсом НБУ на дату укладання Договору.
Згідно з п. 1.4 Договору, вартість Предмету іпотеки відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому 02 серпня 2006 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 11421126, реєстраційний номер: 15254272, складає 165 550,00 грн.
У подальшому, Іпотекодержателем став правонаступник                                                   АКБ СР «Укрсоцбанк», а саме - ПАТ «Укрсоцбанк».
Відповідно до довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 19 грудня 2017 року №1597, виданої ПАТ «Укрсоцбанк», позивача було повідомлено, що у порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку",                                      27 листопада 2017 року банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка перебувала в іпотеці банку відповідно до умов іпотечного договору від                    31 серпня 2006 року №52/119-6.
Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмету іпотеки станом на 27 листопада 2017 року визначена на рівні                        1 717 829,00 гривень. Таким чином, після здобуття банком права власності на предмет іпотеки, заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №52/119-6 від 31 серпня 2006 року склала 129 690,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на                            27 листопада 2017 року складає 3 490 440,71 гривень. У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку" на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість позивачу прощено (анульовано) залишок заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №52/119-6 від                      31 серпня 2006 року.
Відповідно до вимог Податкового кодексу України до річного доходу позивача за 2017 рік включено дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 34 662,28 доларів США.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 листопада 2023 року, номер інформаційної довідки: 356644055, розмір основного зобов`язання складає: 40 000 доларів США, строк виконання основного зобов`язання: 30 серпня 2021 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                      05 червня 2018 року у справі №804/1755/18 було визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Молчанова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером                       3841955 від 29 листопада 2017 року щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 1422256312101. Вказане рішення набрало законної сили 06 липня 2018 року.
У зв`язку із прощенням боргу, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з листом від 26 червня                    2018 року №056-12/99-684, у результаті чого було складено податкові повідомлення - рішення від 04 квітня 2019 року, №0010911304, №0010921304, №0010931304, на підставі яких нараховано податковий борг у розмірі 259 397,94 гривень. Вказані повідомлення позивачкою не оскаржувалися.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                      07 жовтня 2020 року у справі № 160/7128/20 було стягнуто із                      ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 259 397,94 гривень на користь держави. Вказане рішення позивачкою не оскаржувалося.
Постановою заступника начальника відділу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)                       Приновою С. Г. від 09 квітня 2021 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа №160/7128/20 від 17 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми податкового боргу у розмірі 259 397,94 грн.
24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про скасування державної реєстрації права власності іпотекодержателя - ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки.
Рішенням державного реєстратора №69876288 від 24 жовтня 2023 року позивачці було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із тим, що право власності за Іпотекодержателем вже скасовано на підставі рішення суду від 05 червня 2018 року у справі №804/1755/18.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598 - 609 ЦК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Отже, припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання та є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.
Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом, а тому згідно з указаною нормою іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» доповнено, що у разі якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки.
Попередня редакція частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачала, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основних зобов`язань є недійсними.
Таке правило діяло на час укладення договору іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки 02 травня 2018 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (провадження № 14-121цс21) дійшла висновку, що, допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим самим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
З огляду на зазначене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від                    22 лютого 2022 року погодилася з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 лютого 2019 року у справі                                                 № 759/6703/16-ц (провадження № 61-22462св18) та від 20 листопада                   2019 року у справі № 295/795/19 (провадження № 61-12137св19), про те, що в разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями цього Закону всі наступні вимоги є недійсними.
При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.
Положеннями частини першої статті 605 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Прощення (анулювання) боргу - це односторонній правочин, який вчиняє кредитор та який не потребує дій на його виконання. Під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. Правочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, треба вважати вчиненим в момент отримання боржником письмової заяви кредитора про прощення боргу.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що правовою підставою для анулювання (прощення) боргу позивача було звернення банком стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності, що в силу вимог частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мало своїм наслідком недійсність усіх наступних вимог банку щодо виконання основного зобов`язання.
Однак, оскільки в подальшому рішенням суду реєстрація права власності на іпотечну квартиру за банком була скасована, право власності                              ПАТ «Укрсоцбанк» на іпотечну квартиру припинено, у зв`язку з чим наслідки позасудового врегулювання спору, визначені статтею 36 Закону України «Про іпотеку», не наступили, то суди попередніх інстанцій  дійшла  обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що зобов`язання з решти боргу припинено, так як звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулось (реєстрація скасована судовим рішенням), а відповідно, не відбулось і погашення боргу за рахунок іпотечного майна.
З викладеного вбачається, що зв`язку зі скасуванням рішенням суду реєстрації права власності банку на предмет іпотеки наслідки позасудового врегулювання спору, визначені статтею 36 Закону України «Про іпотеку», не наступили, оскільки не відбулось погашення боргу за рахунок іпотечного майна, наявність кредитної заборгованості підтверджена матеріалами справи.
Та обставина, що ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», здійснило прощення залишку заборгованості позивача, повідомивши про це позичальника у письмовій формі, тобто вчинило односторонній правочин щодо анулювання частини заборгованості, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки зі змісту повідомлення банку від 19 грудня 2017 року та довідки про отриманий дохід у вигляді прощення боргу вбачається, що прощення (анулювання) боргу було здійснене під умовою задоволення вимог іпотекодержателя у зв`язку з оформленням права власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України "Про іпотеку", та що банк анулює частину заборгованості позичальника, не покриту вартістю предмета іпотеки. Однак, у зв`язку зі скасуванням реєстрації права власності банку на іпотечне майно, основне зобов`язання не є припиненим та банком відновлено у позабалансовому обліку заборгованість за договором кредиту.
Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 756/11478/19 дійшов висновку, що прощення боргу є одностороннім правочином, що не звільняє кредитора - юридичну особу, що вчинила такий правочин, від обов`язку оформити документ бухгалтерського обліку, в якому відображено зміст зобов`язання, що припиняється прощенням боргу, а будь-якого кредитора - від обов`язку в суді доказувати відповідні обставини. Дії кредитора щодо прощення (анулювання) заборгованості за кредитним договором, зобов`язання за яким було припинено раніше, спричиняють виникнення у боржника обов`язку зі сплати податків за відсутності будь-якого зобов`язання.
На підставі викладеного, правильними є висновки судів попередніх про відсутність підстав вважати, що основне зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №52/119-6 від 31 серпня 2006 року припинене внаслідок прощення боргу кредитором, тому немає підстав для припинення обтяження предмета іпотеки.
Схожі за змістом висновки зроблені Верховним Судом у постанові від                        29 травня 2024 року у справі № 755/10942/17 (провадження                                     № 61-15442св23).
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Коноваленко Оленою Володимирівною, залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                             В. М. Коротун