ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 488/479/19
провадження № 51-2237км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 , 
законного представника                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12018150050001308, щодо застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього
ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Корабельний районний суд м. Миколаєва ухвалою від 05 вересня 2024 року на підставі п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 501 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у застосуванні примусових заходів виховного характеру у зв`язку з неможливістю їх застосування стосовно ОСОБА_8 , який після вчинення у віці 15 років (до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність) суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК, оскільки на час розгляду клопотання ОСОБА_8 досяг повноліття.
Також суд закрив кримінальне провадження і вирішив питання щодо речових доказів.
Згідно з ухвалою місцевого суду, неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у віці 15 років, тобто не досягнувши віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, 17 червня 2018 року приблизно о 12:30 на території Миколаївської ЗОШ № 54, розташованої на просп. Корабелів, 10 у м. Миколаєві, на ґрунті неприязних відносин, у ході конфлікту умисно завдав неповнолітньому ОСОБА_9 удару кулаком в ділянку верхньої губи зліва, унаслідок чого заподіяв легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи конфлікт і не передбачаючи можливих наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав потерпілому ще не менше двох ударів в обличчя, від чого той упав і вдарився потилицею об штучне покриття футбольного поля. У результаті дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді струсу головного мозку, синця та забою м`яких тканин потиличної ділянки.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 09 квітня 2025 року ухвалу місцевого суду стосовно ОСОБА_8 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Указує на відсутність у матеріалах кримінального провадження процесуальних документів (доручення, постанова), які б підтверджували повноваження слідчого ОСОБА_10 на здійснення досудового розслідування у справі, крім наданого прокурором витягу з ЄРДР.
Як зазначає ОСОБА_6 , процесуальні рішення, а саме постанова про перекваліфікацію діянь з ч. 1 ст. 125 на ч. 2 ст. 125 КК та клопотання про застосування до ОСОБА_8 заходів виховного характеру прийняті неуповноваженою особою і, відповідно, не мають жодних правових наслідків, а також ця особа здійснила відкриття матеріалів в порядку, передбаченому ст. 290 КПК.
Захисник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, який відхилив доводи її скарги щодо недопустимості доказів з тієї підстави, що під час ознайомлення з матеріалами справи у порядку, передбаченому статтею 290 КПК, сторона захисту не зазначила у протоколі, що ця процесуальна дія здійснювалася неналежною особою.
Наголошує, що апеляційний суд, виклавши доводи захисту про здійснення досудового розслідування у справі неуповноваженим слідчим, формально повторив висновок місцевого суду про підтвердження повноважень слідчого витягом із ЄРДР, не зазначив, з яких підстав визнав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, і не навів мотивів для їх спростування.
На переконання ОСОБА_6 , аргументи суду апеляційної інстанції суперечать загальним засадам кримінального провадження, а постановлене ним рішення не є законним й обґрунтованим.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 ,навівши відповідні пояснення, підтримали подану захисником касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 , заперечила стосовно задоволення касаційної скарги сторони захисту та зазначила про відсутність у матеріалах провадження процесуального документу щодо повноважень слідчого.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, Суд дійшов висновку,що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, як визначено ст. 438 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
За приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив під час постановлення ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.
Під час залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тож закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК є підставою для скасування судового рішення.
Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 вказаних вимог не дотримався.
З матеріалів провадження вбачається, що, ставлячи під сумнів рішення суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просила скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2024 року й постановити нову, якою на підставі ч. 2 ст. 502 КПК відмовити у застосуванні до ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру (за недоведеністю обставин, визначених п. 2 ч. 1 ст. 501 КПК) і закрити кримінальне провадження.У скарзі захисник не погоджувалася з висновком місцевого суду про доведеність поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, які йому інкримінуються. Наголошувала на відсутності у слідчого ОСОБА_10 повноважень проводити досудове розслідування та приймати процесуальні рішення у справі. Зазначала, що прокурор у місцевому суді на підтвердження повноважень слідчого надав лише витяг з ЄРДР, а інші процесуальні документи, які б засвідчували повноваження слідчого, у матеріалах провадження відсутні.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, погодився з висновками місцевого суду щодо підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_10 витягом з ЄРДР, визнавши їх обґрунтованими та вмотивованими.
Водночас акцентував, що ненадання суду постанови про призначення слідчого чи групи слідчих у кримінальному провадженні не свідчить про порушення порядку визначення слідчого, уповноваженого на проведення досудового розслідування у справі, а інформація у витягу з ЄРДР засвідчує, що таким (визначеним керівником органу досудового розслідування) слідчим був, зокрема, ОСОБА_10 .
На цих підставах апеляційний суд відхилив наведені вище доводи апеляційної скарги захисника.
Однак колегія суддів не може погодитися з його висновками з огляду на таке. 
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження. 
Дотримання належної кримінальної процесуальної форми на виконання вимог кримінального процесуального закону було предметом аналізу об`єднаної палати Касаційного кримінального суду (зокрема, у постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20, провадження № 51-1353кмо21; від 14 лютого 2022 року  у справі № 477/426/17, провадження № 51-4963кмо20).
Так, у наведеній вище постанові від 04 жовтня 2021 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду встановила, що процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК. За приписами ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.
Водночас витяг із ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні.
Витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.
У цій справі об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що згідно з приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, що повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність цього процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.
У постанові від 14 лютого 2022 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду не встановила підстав для відступу від наведеного вище висновку об`єднаної палати та зазначила, що необхідно розмежовувати процес прийняття процесуальних рішень певними суб`єктами, набуття цими рішеннями визначеної КПК процесуальної форми від їх обліку в ЄРДР, що є різноплановою діяльністю, яка має відмінну мету і завдання. Способом оформлення рішення про визначення слідчого або групи слідчих, старшого слідчої групи, що здійснюватимуть досудове розслідування, який є допустимим за змістом норм, передбачених ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК, з огляду на їх юридичні конструкції, є постанова керівника органу досудового розслідування. Електронний документ у вигляді внесеного до ЄРДР запису, якщо він зроблений уповноваженою особою на прийняття такого процесуального рішення - керівником органу досудового розслідування, не відповідає вимогам процесуальної форми фіксації прийнятих процесуальних рішень, оскільки внесення відомостей до ЄРДР не є способом прийняття процесуальних рішень.
Тож посилання апеляційного суду на витяг із ЄРДР для підтвердження повноважень слідчого на проведення досудового розслідування в цій справі, з огляду на наведені вище висновки об`єднаної палати, є безпідставним, адже витяг із ЄРДР не може замінити постанову про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, оскільки не є процесуальним рішенням і не породжує відповідних правових наслідків.
Ураховуючи вказане, колегія суддів вважає слушними доводи захисника про те, що апеляційний суд належно не перевірив аргументів сторони захисту в цій частині.
Отже, суд апеляційної інстанції не вмотивував свого рішення, дійшов передчасного висновку про обґрунтованість ухвали місцевого суду, не навів переконливих мотивів відхилення доводів апеляційної скарги сторони захисту, а тому постановлене за результатом цієї процедури судове рішення не можна вважати таким, що відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, і воно підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 потрібно задовольнити частково, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 - скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене в цій постанові, належним чином перевірити аргументи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, надати на них змістовні відповіді та ухвалити судове рішення, що відповідатиме вимогам ст. 370 КПК. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_3